214 GUNNAR ANDERSSON. 



konsekvenser, som blefvo olidliga. När revolutionens stormar inbröto, 

 såg man endast de senare, och det franska samhället har dyrt fått plikta 

 för de misstag, som under revolutionstiden begingos med hänsyn till 

 skogarnas behandling. Under revolutionen indrogos adelns och klostrens 

 domäner till staten, och genom lagen af den 4 september 1791 be- 

 stämdes, att alla af dessa och de gamla kronoskogarna bildade stats- 

 skogar skulle anförtros åt kommunernas vård, och detta utan att man 

 bestämde, huru denna vård skulle ske. Detta beslut blef det kanske 

 ödesdigraste slag, som någonsin träffat Frankrikes skogar. Den gångna 

 tidens eländiga förvaltning hade ju alldeles utarmat befolkningens breda 

 lager, och kommunernas invånare begagnade i största omfattning det i 

 de flesta fall väl behöfliga tillfället att ur den skogsallmänning, som 

 sålunda ställdes till kommunernas förfogande, hämta ved, byggnadstimmer 

 m. m. samt att i densamma släppa sina kreatur på bete. Men skogar- 

 nas omfattning stod icke i någon relation till invånareantalet, och följden 

 blef en öfverafverkning, som med rätta kan betecknas som skogssköfling 

 af värsta slag. Hvad som i Frankrike försiggick efter 1791 är ett för 

 alla länder och alla tider minnesvärdt exempel på, huru snabbt det är 

 möjligt att sköfla skogar, som det sedan tager århundraden att återställa. 

 Redan 13 år efter lagens trädande i kraft, eller 1804, ingaf stora rådet till 

 Napoleon en rapport, i hvilken framhölls den allmänna fara, som hotade 

 landet genom skogssköflingen. Kejsaren beaktade ock i hög grad frågan, 

 men de ständiga krigen giorde det för honom omöjligt att medhinna 

 dess ordnande. Det nya kungadömet fick frågan i arf, och en af dess 

 viktigare uppgifter blef att råda bot för den hotande faran. Det var 

 också på yttersta tiden, ty man beräknar, att under den knappast 25 år 

 långa perioden från 1791 till kejsardömets fall hade betydligt mera än 

 hälften af de allmänna skogarna eller omkring 3 millioner hektar blifvit 

 sköflade. Här om någonsin inses berättigandet af statens förmynderskap 

 öfver den enskilde, när det gäller skogen och skogsvården. En national- 

 rikedom, som, väl vårdad, hade varit en ständig källa till inkomst och 

 välstånd för landet, utsinar till mera än hälften på mindre än en half 

 mansålder, och i samband härmed inskränkes statsskogarnas areal. Denna 

 utgjorde i afrundade tal: 



1791 4.70 mill. hektar 1885 i.j, mill. hektar 



1795 2.59 » » 1891 i.oS^ » » 



1820 1. 19 » » 1895 I. II » » 



1882 1. 00 » » 1901 1. 15 » » 



' Den lilla reduktion i areal, detta år visar, står i samband med den noggrannare be- 

 räkning, som skedde 18S9. — Siffrorna äro hämtade ur Annuaire des Eaux et Foréts, 4l;e 

 annee. Paris 1902. 



