SKOGSSKÖFLIMG OCH SKOGSODLING I CEVENNERNA. 215 



I)e undersökningar öfver skogssköflingen, med hvilka man efter 1815 

 tog itu, resulterade i lagen af 1827 om souniission des förets au regime 

 r()restiére> , genom Inilkcn ett viktigt steg framåt mot rationell skogsvård 

 togs, i det att alla allmänna skogar ställdes under vård af fackutbildade 

 skogsmän. De gamla skogarna af allmän natur delades genom denna lag 

 i tre olika kategorier, dels kronoskogar (förets domaniales), hvilka utgjordes 

 af de gamla kronoskogarna samt de med dem förenade klosterskogarna, 

 dels kovimunalskogar (förets communales), bildade af gamla allmänningar 

 af olika slag samt till en del af skogar, som under revolutionen indragits 

 till staten från adelsfamiljer och af en eller annan anledning ej äter- 

 gifvits till dessa. Afven denna senare kategori af skogar ställdes under 

 statens vård; för denna förbehöll sig staten V20 af inkomsten, ett för- 

 hållande som ännu fortfar. Som en tredje afdelning afsöndrades emel- 

 lertid all den skogsmark, som under åren 1791 — 1827 blifvit sköflad på 

 sin skog; i stället för att tagas under rationell behandling utlämnades 

 den till allmän betesmark (paturages communaux) för byarnas boskap. 

 Skogens tvenne viktiga fiender fåret och geten, som dessa tider höllos 

 i stor omfattning, fullbordade öfver vida sträckor af de högre liggande 

 eller mindre bördiga områdena det förstörelseverk, yxan påbörjat och 

 lullföljt. Den nu antydda ordningen fortsatte till 1860. Lagen af 1827 

 hade visserligen räddat hvad som återstod af allmänna skogar, men den 

 hade å andra sidan utlämnat till fullständig förödelse den mark, som 

 redan beröfvats sin skog, och följderna skulle icke uteblifva, huru myc- 

 ket än lättsinnet och den personliga egennyttan proklamerade, att allt 

 var bra som det \ar. Det som väckte det franska nationalmedvetandet 

 i skogsfrågan var, egendomligt nog, de förfärliga öfversvämningar, som 

 särskildt åren 1846 och 1856 förstörde stora sträckor kulturmark och 

 talrika samhällen, särskildt inom Rhones och Loires dalar. Genom de 

 utmärkta studier öfver dessa nationalolyckor, hvilka utfördes företrädesvis 

 af de tvenne ingenjörerna Cezanne och Surell, visades det, att främsta 

 orsaken till oKxkorna var skogssköflingen kring flodernas källområden, 

 och att det enda verkliga botemedlet mot öfversvämningarnas återuppre- 

 pande var ett omfattande arbete för återställandet af de förstörda sko- 

 garna kring dessa. Detta arbete har under snart ett hälft århundrade 

 upptagit en betydande del af de franska skogsmännens tid och krafter. 

 Det är resultatet häraf inom ett typiskt område, som utgör ämnet för 

 denna lilla uppsats. 



I öfverensstämmelse med andan i den upplysta despotism, som i 

 själfva verket rådde i Frankrike under det andra kejsardömet, ville man 

 raskt och s. a. s. med ett slag råda bot på en nationalolycka, som till- 

 dragit sig så allmän uppmärksamhet. Resultatet var lagen af 1860 om 



