2 20 GUNNAR ANDERSSON. 



förda materialet bredes öfver dalbottnarnas kulturmarker. Jfr fig. 2 och 3. 

 Jag skall nu söka genom en skildring af förhållandena inom ett mindre 

 område, som visar många analogier med södra och mellersta Sveriges 

 af skogssköfling svårast hemsökta hedområden, lämna en bild af huru 

 dessa administrativa former tillämpas och huru de arbeten utföras, som 

 synas leda till det önskade resultatets uppnående. Det må emellertid ej 

 lämnas osagdt, att befolkningens ställning till skogsodlingsarbetena är rätt 

 olika inom skilda trakter. I de närmast Schweiz belägna delarna af fran- 

 ska Alperna, hvilka hysa Frankrikes kanske mest upplysta befolkning, 

 höres nästan endast belåtenhet, och nästan alla alpdalarna äro tagna 

 under »perimeterbruk». I Pyrenéerna däremot, där gammal slentrian 

 sitter fastare hos bönderna än t. o. m. vanligen är fallet, hör man ofta 

 klagomål däröfver, att vederbörande vilja beröfva bönderna deras gamla 

 betesmarker o. s. v. Det är också endast ett fåtal dalar, som här blifvit 

 föremål för rationell behandling. 



Cevennerna kallas, såsom allbekant är, de berg, som utgöra en 

 fortsättning af den franska Centralplatån mot söder och som mot väster 

 begränsar den breda dal, genom hvilken Rhöne flyter. De äro upp- 

 byggda å ena sidan och i stor utsträckning af bergarter fullständigt öfver- 

 ensstämmande med de i Sverige allmännast förekommande, nämligen 

 graniter, starkt metamorfoserade skiffrar af kambrisk eller möjligen prä- 

 kambrisk ålder, samt å andra sidan af konglomerater, sandstenar (lias) 

 och juraformationens kalkstenar, de sistnämnda bildande vidsträckta 

 platåer. Öfverhufvud kan sägas, att den första gruppen af bergarter 

 gifvit upphof till en vittringsmark, som liksom i vårt land prädisponerar 

 till skogsbruk, medan kalkstenstrakterna, där ej för stor torrhet är rå- 

 dande, ägna sig speciellt för jordbruket. De högsta topparna nå en 

 höjd af omkring 1400 — 1700 m. ö. h. och ha i allmänhet afrundade 

 former, påminnande om de i våra fjäll rådande, men mellan dessa höjd- 

 partier, hvilkas planare delar kunna sägas ligga mellan 1000 — 1300 m. ö. h., 

 finnas djupa, V-formigt nedskurna dalar med branta sidor och dalbottnar 

 på 900 — 300 m. ö. h. De tvenne, som genomlöpas af de bägge floderna 

 Herault och Dourbie, af hvilka den förra flyter till Medelhafvet, den 

 senare till Atlanten, äro särskildt bekanta för den omfattande sköfling 

 skogarna undergått. I den förra har därför skapats »le périmétre de 

 THerault», fastställd 1863, i den senare »le périmétre de la Dourbie», 

 fastställd samma år, och bägge senare reviderade efter tillkomsten af 

 1882 års lag. 



