242 J. S. LINDNER. 



Om denna föreskrift blifvit så noga följd torde lämnas därhän; men i 

 Indien och flerstädes finnas uråldriga skogar, lundar, vattendammar, 

 hvilka ansetts heliga och därför ännu äro orörda eller åtminstone icke 

 sköflade. Äfven ha djuren en fristad å sädana ställen. 



Ett annat exempel ha vi haft i de gamla inkas. Enligt Tschudi 

 föranstaltades stora drefjakter, hvari ända till 30,000 personer deltogo, 

 och hvarvid ända till 40,000 stycken villebråd lära ha drifvits samman. 

 Man dödade skadliga rofdjur, men beskattade endast förståndigt och 

 med urval det matnyttiga vilda. En del lamadjur fångades lefvande 

 och släpptes lösa, sedan man klippt ullen af dem. Ehuru dessa upp- 

 gifter åtminstone i hvad angår antalet villebråd förefalla öfverdrifna, 

 framgår dock, att inkafolket icke misshushållade med sitt villebråd. Man 

 måste beklaga, att detta äfven i öfrigt så präktiga folk fallit ofter för 

 civilisationen, hvilken uppenbarade sig i form af roflystna spaniorer. 



Ofta nog torde dock ociviliserade folk ej ägna någon tanke på att 

 skydda naturen; detta må nian dock ej förundra sig öfver, då man 

 betänker deras låga kulturella ståndpunkt. Att man hugger ikull trädet 

 för att åtkomma frukterna torde ej vara så lämpligt. Det påminner om 

 det i Lappmarken vanliga bruket, att ekorrskyttar, hvilka alltid i skogen 

 medföra en yxa, hellre med stor möda fälla ett timmerträd, hvari en 

 skjuten ekorre fastnat, än de gå miste om djuret, hvars skinn inbringar 

 skytten några ören. Trädet får sedan ligga och ruttna bort. 



Bland Sydamerikas indianer har förekommit bruket, att höfdingarna 

 buro kläder af tyg med däri tätt infästade små rödgula fjädrar, af hvilka 

 endast två stycken finnas på hvarje fågelexemplar, en på hvarje vinge. 

 En orimlig ma.ssa af denna fågelart måste släppa till lifvet, då dylika 

 kläder förfärdigades. Sådana klädesplagg finnas förvarade i riksmuseets 

 etnografiska afdelning i Stockholm. 



Att folkslag, hvilka såsom t. ex. de gamla romarna, stått på hög 

 bildningsgrad, men likväl på det gröfsta misshushållat med både vä.xter 

 och djur, kan förklaras af den omständigheten, att dessa folk icke haft 

 någon vetenskaplig kännedom om naturen och därför icke kunde be- 

 döma förhållandena. De förstodo icke, att de under skogssköflingen 

 arbetade på sina länders ovillkorliga tillbakagång. 



Annorlunda borde saken te sig i våra dagar. Naturvetenskapernas 

 uppblomstring är ett kraftigt vapen, hvarmed dylika råheter med fram- 

 gång kunna bekämpas. Men ännu fortfar skogssköfling, man utrotar 

 villebråd, fisk och andra nyttiga djur. Ett sorgligt exempel visa oss 

 alla de unga, vackra talltoppar, hvilka tusenvis oupphörligt försäljas i 

 Stockholm till rumsprydnader. Människor finnas i Stockholm, hvilka 

 synbarligen ej hafva annat lefvebröd än försäljning af vilda blommor, 



