292 HUGO SAMZELIUS. 



längre hafva förmåga att reproducera sig. Att lämna en areal lapp- 

 ländsk urskog oafverkad möter inga svårigheter, och heller icke torde 

 det vara alldeles omöjligt att finna och hägna ett stycke typisk norr- 

 ländsk, orörd natur i det egentliga skogslandet, men nedåt landet stäl- 

 ler sig saken annorlunda. Att här råka en skogsdunge, där yxan aldrig 

 gått, torde vara nära nog otänkbart — men skulle en sådan skogsfläck 

 finnas, borde värdsamheten och nationalintre.sset freda densamma, så 

 att den får fortlefva orörd och lämna oss en bild af den mellansvenska 

 eller sydsvenska skogen sådan denna i fordomtima växte af Guds nåde 

 utan att höra klangen af stämpelyxor eller bilor. Afvenså borde nå- 

 gonstädes vid våra mellansvenska insjöar eller i våra skärgårdar en 

 typisk lund med dess rika örtvegetation under de frodvuxna och mång- 

 artade löfträden skonas för odlarens yxa och hacka, som eljest gärna 

 söker sig väg till denna jungfruliga och bördiga jord. 



I festpublikationen »Per Brahes minne», tryckt i Stockholm men 

 utgifven i Abo (1880), skref framlidne professorn, friherre A. E. Nor- 

 denskiöld en uppsats om »Förslag till inrättandet af riksparker i de nor- 

 diska länderna». Växtgeografen R. Hult aftryckte detsamma i ett före- 

 drag om »Nationalpark i Finland», publ. i Geogr. Fören. Tidskr. (Hrfors 

 1 89 i), och redan tidigare (1881) hade samma uppsats »med benäget 

 tillstånd» aftryckts i Finska Forstfören. Meddel. (Band II), hvilket för- 

 hållande författaren af Nordenskiölds-bibliografien i Vmer, J. M. Hultli 

 (se Ymer 1902, sid. 293), icke synes hafva sig bekant. 



Då friherre Nordenskiölds uppsats i flera hänseenden är af stort 

 intresse i föreliggande fråga tillåter jag mig att här reproducera den- 

 samma. 



»För hvarje dag blir det inflytande, det senaste århundradets stora 

 uppfinningar utöfvat på den natur, som omger oss, allt mer och mer 

 märkbart. Den aflägsnaste landsbygd genomkorsas snart af järnvägar 

 och telegrafer; sågverk och andra verkstäder af mångahanda slag an- 

 läggas långt i ödemarken och samla en talrik befolkning i urgammal 

 obygd; odlarnes arbete belönas, sedan åkerbruket blifvit fotadt på veten- 

 skapliga grunder, med en riklig äring äfven där jorden förut ansetts 

 värdelös; sjöar sänkas, kärr och myrar uttorkas, skogen afverkas, nya 

 skogsparker planteras och gammal fritt vuxen skog kommer snart att 

 anses som ett lika säkert tecken på dålig skogshushållning som natur- 

 liga ängar på dålig ängsskötsel och svedjning på dåligt åkerbruk. För- 

 ändringen medför lycka och välstånd för millioner och utgör den rätta 

 måttstocken på ett lands utveckling. Mer stolta böra därför alla bil- 

 dade folk vara öfver framsteg på detta område än öfver segrar på vål- 

 dets stråt. Men det ligger därjämte något nedtryckande i känslan att 



