2 94 HUGO SAMZELIUS. 



våra efterkommande knappast skola kunna göra sig en tydlig föreställning 

 om deras fäders land. 



Äfven den trognaste och mest målande naturskildring blir här till 

 ringa gagn. Skriftställaren skrifver nämligen för sin samtid, och vid en 

 naturskildring behöfver han ej tala om det som hvar man själf sett. 

 Men just detta bildar taflans hufvuddrag, och om det framdeles försvin- 

 ner eller förändras kommer för framtida släkten det väsentliga att sak- 

 nas i skildringen. En del af hvad som sålunda brister kunde kanske 

 tecknaren fylla, men äfven det skickligaste ritstift är vanmäktigt, då 

 det gäller att återge naturens mångskiftande former. I en framtid, som 

 sannolikt ej är långt aflägsen, skall det därför blifva svårt att få en 

 fulltonig föreställning om den natur, med hvilken våra stamfäder hade 

 att kämpa deras första strid, som närt nordbons aldrig kufvade frihets- 

 kärlek och fostrat dess djärfva krigarskaror, som utgjort det vidsträckta 

 museum, där alla våra forskare och konstnärer börjat sina studier, som 

 bildar grundtonen i våra skalders sånger, i våra fäders och vår egen 

 lifsåskådning. 



Om för det närvarande millioner betalas för en bild på duk eller 

 marmor af forntida mästare, hvad skulle man ej då om ett århundrade 

 vilja gifva för en verklig bild af fosterlandet sådant det fordom varit, 

 medan åkerns omfång än var ringa, medan det än fanns ouppodlade 

 sjöstränder och skog som ej berörts af yxan. Ännu äga vi dylika taf 

 lor i de flesta landsdelar, men tydligt är, att de dag för dag allt mera 

 försvinna. Det vore dock förenadt med ringa kostnad att bevara en 

 följd af dylika bilder för eftervärlden. 



Nordens länder äga vidsträckta områden kronojord. Mångenstädes 

 lämnar denna föga eller ingen afkastning och utan nämnvärd uppoffring 

 kunde därför en lämplig sträcka utväljas och förklaras för Rikspark, 

 där skog och mark och sjö skulle få stå alldeles orörda, där träd ej 

 finge fällas, snår ej rödjas, gräs ej afmejas, och där alla djur, som ej 

 vore verkliga skadedjur, året om kunde gå trygga för jägarens lod. 

 Vården om en sådan park finge således ej utsträckas öfver skydd mot 

 åverkan, obetydliga väganläggningar och nödig öfveruppsikt. Den behöfde 

 därför ej medföra någon nämnvärd kostnad. 



Om det ej skall blifva för sent, måste parken visserligen fridlysas 

 så snart som möjligt, men sin verkliga betydelse får den först i en 

 framtid, då någon svårtillgänglig landsdel knappast mer torde finnas. 

 Den kan således förläggas i en trakt, där bristande ortsförbindelse eller 

 flottningslägenhet för det närvarande omöjliggör afverkning af skogen 

 och där denna således ännu har ringa värde. Jämte bördig skog.sjord 

 och ängsmark borde parken, för att icke göra bilden ensidig, innehålla 



