298 UNO WALLJIO. 



Om herr Glöersen aldrig sett återväxt i amfiteatraliska grupper (se 

 sid. 185) i en skog, som varit utsatt för storm, torka eller oregelbunden 

 huggning, så vågar jag påstå, att herr Glöersen bra litet vandrat i skogs- 

 mark. 



Herr Glöersen vill äfven påbörda mig (se sid. 186), att jag skulle 

 vilja använda blädningsmetoden under alla förhållanden, i »söndertrasade 

 bestånd» m. m. Ingenting är falskare. Ty å sid. 41 i min bok »Ratio- 

 nell skogsafverkning» läses: »Härutaf kan läsaren förstå, att jag ej 

 ensidigt förfäktar, att alla nuvarande bestånd skola bladas, ty dä skulle 

 jag svårt bryta mot den kardinalregel jag en gång för alla uppställt, 

 nämligen att hvarje bestånd måste behandlas allt efter det utseende det 

 företer vid tiden för skörd i detsamma. 



Å sid. 1 86 i 6:e häftet af denna tidskrift blir man upplyst om, att 

 det finnes silfvergran i Frankrike och södra Tyskland, .samt att denna 

 fordrar annat behandlingssätt än exempelvis tall. Detta torde en skol- 

 pojke i sjätte klassen begripa, hvadan det .synes onödigt att därom oupp- 

 hörligt idissla i afhandlingar, som göra anspråk på att kallas vetenskapliga. 

 Den afverkningsmetod, som jag i »Rationell skogsafverkning» förordat, 

 har emellertid den starka sidan, att den kan användas för hvilket träd- 

 slag som helst och på hvilken mark som helst. Tallen och björken 

 fordra, beträffande återväxtens trefnad, större luckor, än hvad exempelvis 

 granen och silfvergranen göra. Likaså fordrar den svagare marken, 

 större luckor än den goda o. s. v. Hufvudprincipen för beståndens 

 behandling står med nödiga modifikationer emellertid fast för alla träd- 

 slag och marker. Men sedan komma undantagen, d. v. s. bestånd, 

 som genom nuvarande beskaffenhet måste kalhuggas o. s. v. A sid. 

 188 i 6:e häftet anmärkes, att afverkningssättet (blädning) icke lämnar till- 

 fälle att förbättra mer eller mindre degenererade skogar, men detta är 

 också något, som jag heller aldrig har påstått. Men jag instämmer till 

 fullo uti hvad man läser å .sid. 183: »De utgifter, en skogsägare måste 

 nedlägga för att genomföra en mera rationell huggningsform, skall sko- 

 gen mångfaldigt återgälda genom ökad afkastning och bättre återväxt.» 

 Beträffande slutligen den skadegörelse (se sid. 194), som skulle åsamkas 

 ungskogen vid den äldre skogens fällande, så vill jag endast påpeka, 

 att intet hindrar att falla de stora träden inåt beståndet i stället för ut 

 i luckorna, där ungskogsgrupperna förefinnas. På så sätt åsamkas dessa 



nu ingen skada alls. 



Uno Wallnio. 



