SKOGSODLARENS HUNDSlOkXANTKR HLAND DjrRrx. 337 



da (Hi])i)höiligt flyga frän ekarna med ollon i näbben till andra områ- 

 den, ibland belägna pä långt afständ frän skördcplatsen. Mera hundra 

 ollon gömmas dagligen under denna tid af en nötskrika, alltså under 

 ett par månader flera tusenden. Som de gömställen, hvarest ollonen 

 förvaras i jorden, äro lika många som ollonen • — endast ett ollon ned- 

 lägges ])ä livarje ställe, — sä måste man fräga: ;ir det möjligt för nöt- 

 skrikan att igenfinna alla dessa pä olika ställen gömda ollon? I nå- 

 gon män tyckes hon \erkligen vara i stånd därtill, tack vare ett hos 

 henne förvånans\-ärdt hiigt uppdrif\'et lokalsinne. 



Den frejdade naturforskaren professor Nilsson säger i sin fogei- 

 fauna rörande nötskrikans förmåga att igenfinna ollonen under snön, 

 att hon uppvädrar dem medelst sin fina lukt, någonting som jag, med 

 all aktning för den frejdade vetenskapsmannen, tillåter mig betvifla, därvid 

 stödjande mig på en tilldragelse, som jag sknll återgifva. Det var för nå- 

 gra är sedan, som jag, sittande vid mitt skrifbord, lade märke till huru- 

 som en skata — som ju ai- iiiccl nötskrikan besläktad — gömde under 

 en buske i trädgården utanför mitt fönster en köttbit. Efter en må- 

 nad eller så inträffade ett ymnigt snöfall. Skatan befanns dä en mor- 

 gon sittande på en i trädgärdens närhet varande uthusbyggnads tak 

 hopkrupen och frusen. Med ens kommer hon flygande till busken, där 

 hon gömt sin köttbit, sprätter undan snön med näbben och griper kött- 

 biten. Att det ej \ar lukten ulan ihägkomsten, hvarest .skatan åt sig 

 förvarat godbiten, som har gjorde sig gällande, var för mig alldeles 

 tydligt. 



Egenskapen hos nötskrikan att så där gömma födoämnen, som hon 

 ej för tillfället mäktar förtära, har emellertid kommit att blifva af yt- 

 terst stor vikt just i afseende ä ekens utbredning, och fråga kan upp- 

 stå, huruvida ej med detta nötskrikans förfarande kan afses att ät henne 

 bevara ekskogen, af hvilken hon drager så stor nytta, dä hon lifnärer 

 sig af ollonen. Fågelns beteende vid ollonens förvarande i jorden ta- 

 lar åtminstone mycket till förmån för ett sådant påstående. 



I närheten af staden Halmstad är beläget ett skogsområde af nå- 

 gra hundra tunnlands \idd, beväxt med på i86o-talet och äfven senare 

 skogsodlad tall. Grupper af gran och björk finnas äfven af något 

 yngre ålder. I kanten af detta skogsområde vä.xa åtskilliga gamla 

 ekar. Jag liar under denna höst (1903) mycket ofta promenerat i denna 

 barrskog och därvid haft tillfälle att aktgifva på nötskrikans beteende, 

 då hon varit i färd med att fl\'tta ekollon. Jag har sett, hur hon ploc- 

 kat ollonen från ekarna och flugit med dem, bärande ett i sänder i 

 näbben, till tallskogen därintill, hvarest hon nedsatt dem i jorden. 

 Muiu hon där\id gick tillväga, l\-ckades mig först efter m\-cket besvär 



