SKOGSODLARENS BUN'I)SFÖRVANTER BI. AND DJURI.N. 34 I 



an ibland cflcr länt; lul, tallen, följantlc djirvid lagarna för trädsiagens 

 utveckling; och invandring till var nortl. 



lui egendomlighet, smn jag dessutom tyckte mig iakttaga rörande 

 nötskrikans tillvägagångssätt, var, att hon vid dessa sina skogsodlingar 

 går systematiskt tillväga. Hon tvckcs sätta ollonen för året inom en 

 viss rayon, liggande utom den, hvarest ekätervä.xt blifvit af henne eller 

 af hennes samsläktingar förut utförd. Den skrika, jag i år observerade, 

 flög med ollonen vid pass 700 meter, innan hon gömde dem. Att hon 

 ej nedlade dem närmare det ställe, hvarest hon tog dem af träden, 

 måste jag tillskrifva den omständigheten, att pä hela den sträcka af 

 tallskogen, hon passerade under flylcterna, fanns förut spirande ekskog- 

 biand tallarna, hvilket däremot ej var fallet, där hon nu gömde ollo- 

 nen. Att hon så där, som jag lade märke till, gömde ett större antal 

 ollon här och där inom en viss krets, underlättade naturligen också för 

 henne igenfinnandet af några af dem. 



Om än nötskrikan således afser med dessa utsiittningar af ekollo- 

 nen att hafva tillgäng till föda, när annan sådan tryter, sä måste man 

 (lock jämväl antaga, att förfarandet har till syfte ekens spridning, nå- 

 gonting som ej skulle kunna afsevärdt låta sig göra utan yttre med\-erkan, 

 då ollonen äro så beskaffade, att de ej kunna af den vanliga fröspri- 

 daren, vinden, bortföras. 



Att nötskrikan verkligen kommit att af omständigheterna få en 

 sådan u])pgift sig anförtrodd, vinner jämväl stöd af hvad den store 

 (Ijurkiuinaren Brehni anför om henne i sitt världsbekanta arbete Fog- 

 larncs lif'. Jämte det att han där framhåller skrikan såsom varande 

 den »afskyvärdaste ödeläggare af andra fåglars bon och ungar» och 

 fördenskull afbildar henne med en späd fågelunge i sina klor, tillägger 

 han, att hon i Tyskl^ind, de år ekarne bära ollon, lämnar de trakter, 

 där ekar ej finnas, för att uppsöka ektrakter, hvarvid hon kan vara 

 l)orta frän sitt förra hemvist i veckor, ja månader. Gömmer hon 

 äfven där ollonen, som ju är troligt, då det ingår i fågelns natur, kunde 

 det ej vara för att återfinna dem, då hon ju endast en kort tid är 

 kvar pä den trakt, hvari ekarne växa. 



Någonting som ytterligare talar för nötskrikans förhällande till ek- 

 skogen i detta fall, är, att hennes egentliga utbredningsområde i norden 

 i det närmaste sammanfaller med ekens.' 



.Skulle tilläfventyrs någon framställa till mig den frågan, pä hvad 



' Kken går vildv-ixande till sydligaste delen af Norrland, medan nötskrikan ej är 

 sällsynt i mellersta Norrlands kustlandskap och undantagsvis anträffas i Västerbotten. Rti. 



