SKOGSFÖRHÄLLANDENA VID STORA I.tJLK VATTEN. 347 



skogar, men där ofvanför synes mig ingen afverkning böra ske. Holmerz 

 och Ortcnbiad angifva i »Om Norrbottens skogar» (Bihang till Domänsty- 

 relsens undcrd. berättelse rörande skogsväsendet är 1885, sid. 54) lämp- 

 liga afverkningsgränsen vid Stor-lAile till »någon mil nedanför Stora 

 Sjöfallet», men pä de 37 km. ofvanför Jaurikaska, där tallen endast 

 mod yttersta svårighet eller ej alls kan reproducera sig, bör efter mitt 

 förmenande någon afverkning icke göras. 



De skogar, livarom har är fråga, äro i regel naturskogar, urskogar. 

 Visserligen har utsyning och sedermera afverkning skett pä hemmans- 

 områdena, därifrån äfven byggnads- och bränslevirke hämtats, och kring 

 Sjaunja älf hafva under senare år på vissa trakter genom underhands- 

 försäljning uttagits gröfre ståndtorra träd (torrfuror), »surtallar» (träd 

 med kvarsittande, men torkade barr), äfvensom blånade (äldre) och 

 friska vindfällen, i män som försäljning af dessa virkesslag varit möjlig, 

 äfvensom på sin tid gjorts en utstämpling af frisk skog, men dessa 

 poster äro endast bagateller i betraktande af de stora, af människohand 

 fullkomligt orörda »trakterna» eller »landcn». Råkar man därstädes en 

 enda gång någon med yxa fälld stam, har denna blifvit fälld af en skogs- 

 lapp för lafvens skull, då renbetet varit svårt på grund af »flen», d. v. s. 

 att isskorpa bildats mellan snötäcket och renlafven på heden. Terrän- 

 gen är hedländ, sakta sluttande mot älfvarne eller sjön. Den pä heden 

 eller de mossiga bergkullarne växande tallskogen är af ofta förvånande 

 grofva dimensioner samt förhållandevis lång och med ej alltför stor 

 afsmalning, men i myrmarken och på myrholmarne är den naturligtvis 

 kortare och sämre. Skogen är nästan utan undantag öfver de vid- 

 sträckta arealer, det här gäller, ärrig af brand, men brandljuden äro i 

 regel af alls ingen vidare teknisk olägenhet. Träden hafva växt lång- 

 samt, men virket är ganska säkert friskt och kärnigt äfven i fråga om 

 de allra gröfsta dimensionerna. Mellan Harsprånget och Porjus har 

 jag nyligen sett en afverkning utmed och i närheten af turistvägen, där 

 veritabla trädjättar uttagits, och till min förvåning funnit att nästan 

 samtliga träden varit användbara. Afverkningen synes varit ledd mön- 

 stergillt, och man hade lämnat endast omkring 10 cm. höga stubbar, 

 eller ännu mindre — men endast 3 ä 4 vrak och fa lumpningar kunde 

 jag varseblifva inom den rätt omfattande afverkningstrakten. 



Aterväxten är vanligen otillfredsställande, men ändock traktvis 

 rätt god och ibland fullt nöjaktig. A vissa brandfält har björkuppslaget 

 i det närmaste kväft talläterväxten, men på andra häll, där björken ej 

 kommit alltför tätt, har tallen lyckats taga sig upp med långa, vackra 

 årsskott. Ett mycket beklagligt inträffande är den i dessa trakter 

 allmänt utbredda talltorka, som i år >'ppat sig och som jag följt från 



