348 HUGO SAMZELIUS. 



^''ajkijaur ofvan Jokkmokk fram till Ligga vid Stora Lule älf samt 

 vidare norrut på båda sidor om älfven förbi Harsprånget upp till Porjus 

 och Luleluspen samt fram till skogarna kring Sjaunjaälfven och vidare 

 uppåt Stor-Lule. Ända uppe vid Stora Sjöfallet ser man samma sak, som 

 jag iakttagit äfven vid Randjaur m. fl. ställen i Pärlälfvens revir. Under 

 förra årets regniga och kalla sommar hunno cellväggarna i nybildade 

 topp- och grenskott ej att tillräckligt förvedas under den korta vegeta- 

 tionsperioden, utan därför sprängdes cellerna af den inbrytande frosten 

 och torkade skotten i våras, då träden skulle väckts till lif och ny 

 verksamhet. Det gör ett mycket nedslående intryck på skogs- och 

 naturvännen att nu se all denna lofvande ungskog ända upp till 50 års 

 ålder härjad, med gula, vissnade skott. A hedarna bortom Stuobba- 

 bergen bestå skogarne endast af glest stående, urgamla tallar af väldiga 

 dimensioner, hvilka icke gifvit upphof åt någon återväxt. Endast 

 undantagsvis råkas en plantgrupp. A den i decennier öppna marken 

 har i dess ställe granen invandrat pä sankare lägen och äfven å för- 

 sämrade fläckar på den eljest torra heden. Skogselden allenast hade, 

 om den kommit i tid, kunnat föryngra dessa skogar i fjällbandet, som 

 nu endast göra nytta i klimatiskt hänseende, men hvilka man icke får 

 öfvergå med afverkning. 



När man från Kvikkjokkshållet och det för sin framstående natur- 

 skönhet med rätta prisade Aktse kommer ned ur fjället till Saltoluokte 

 vid öfre ändan af Stor-Lule, den s. k. Langasjaure, fästes uppmärksam- 

 heten å ena sidan af Stora och Lilla Sjöfallets branta, hvitglimmande 

 forsbackar, inramade af vilda snöfjäll, å andra sidan af att man här 

 ånyo råkar tallen, som upphör vid Aktse (Laidaure), där granen går 

 högre än tallen. Redan här vid Saltoluokte, 13 km. nedanför Stora 

 Sjöfallet, står emellertid tallen vid sin vegetationsgräns, kort, vidt ut- 

 grenad, pinieliknande, utan reproduktionsförmåga. Anda framme vid 

 de ryktbara fallen växer tallskog, och den vackert belägna turisthyddan 

 ligger hägnad af en talldunge af pittoresk karaktär och skapnad. Först 

 ett par mil ofvanför Stora Sjöfallet upphör tallskogen. 



Anmärkningsvärdt är det förhållandet, att tallen i Norrbottens län 

 i allmänhet går högre än granen, något som Holmerz och Ortenblad 

 äfven framhållit i nyss citerade afhandling. Så är fallet i Pite, Stora 

 Lule, Kalix, Torne och Muonio floddalar; endast Lilla Lule och Vittangi- 

 joki visa det afvikande förhållandet, att granen når högre än tallen. 

 Tallens förekomst längst mot norden lämnar sålunda stöd åt den geo- 

 logiska teorien, att den österifrån kommande granen invandrat senare 

 till vårt land än den söderifrån kommande tallen. Tallen är vårt ur- 

 sprungliga, äldsta barrträd, medan granen ännu är stadd på invandring. 



