SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I9O3, H. 9 1 0. 



Om Bleedning. 



(En kort redegjorelse.) 



I anledning af hr. jägmästare Wallmos udtalelser i dette tidsskrifts 

 8de hefte maa det vaere mig tilladt at fremlvomme med nogie korte 

 bemaerkninger. 



Jeg gjor da först opmaerksom paa, at min artikel i »Forstligt 

 tidsskrift» iidelukkende vedr&rer norske skogsfcrhold. Naar oversaettel- 

 sen i »Skogsvårds-Föreningens tidskrift», hvortil jeg intetsomhelst kjend- 

 skab har ha\'t for den fremkom, överalt giver indtryk af, at jeg ogsaa 

 har omhandlet svenske skogsforhold, saa staar dette alene for oversaette- 

 rens egen regning, idet mine udtryk, som f eks. »vört land», »hos os» 

 o. 1. enten er helt udeladt eller forandret til f eks.: »Norge och stora 

 vidder af Sverige», »Sverige och vanligen i Norge» o. 1. (se f eks. 

 pag. 183, 186, 188 og 189). Trods mit flereaarige ophold i Sverige 

 har jeg ikke anseet mig kompetent til at domme om svenske skogs 

 forhold. 



Det maa ogsaa Isegges oversaetteren til last, at svenske skogsmaend 

 — efter hr, Wallmos udtalelser — er blit plaget med et »idislande» 

 af tyske skogsforhold naermest passende for > en skolpojke i sjätte 

 klassen». Jeg har aldrig pretenderet, at deri skulde findes nogen ny- 

 hedens interesse for svenske skogsmaend og ikke taenkt mig det vaerdigt 

 til oversaettelse; heller ikke har jeg ment at fremlaegge noget »veten- 

 skapligt», »etwas neues» eller »något som skall göra't». Det faar er- 

 indres, at »Forstligt tidsskrift» ikke udelukkende er et organ for fag- 

 maend. 



Efteråt jeg saaledes har fort sägen tilbage did, hvor den rettelig 

 horer hjemme, maa det vaere mig tilladt at bortelliminere i hr. Wall- 

 mos udtalelser de paastande, som urigtig er mig tillagt. Jeg har aldrig 

 paastaaet, at hr. Wallmo vil anvende rationel blaedning i »söndertra- 

 sade bestånd- eller til forbedring af mer eller mindre degenererede 

 skoger. Jeg har kun villet gjore opmeerksom paa det faktum, at under 

 saadanne forhold er denne hugstform i hvert fald ikke anvendelig, og 

 dette er af vigtighed for os at fastholde, da de norske skoge desvaerre 

 ofte er baade söndertrasade og degenererede. 



For endelig at komme til realiteterne, er det maaske nodvendigt 



