\'iil viil L'rii(iinr(ir(la uuiliTsökningar har ilct visat sig, 



att iiiiniiiialtiilviixteii (I) är för liaiulen dels hos äldre fristående 

 stammar, som ej förete afsevärd (ikiiing af höjd eller formtal, 

 dels ock hos helt och hållet undertryckta eller öfverskärmade 

 medelålders träd med tillbakasatt höjdtillväxt och å stammen 

 djupt nedlöpande krona (gran), 



att vanlig maximitillväxt (TI) förekonnner i slutna växtkraftiga 

 yngre bestand samt 



att ovanligt maximum (III) visar sig i täta medelålders bestånd, 

 där årsringsl)redden iir större högre upp å staminarne, än vid 

 deras brösthöjd, däraf följer att stamformen förbättras och att 

 formtalet ökas. 



Tillväxtförhållandet är således beroende af slutenheten hos be- 

 ståndet, men iifven af skogsåldern, emedan tillviixtenergien afgjordt 

 minskas vid uppnådd högre ålder. 



Schneiders formel: u: .| d 



, 400 \=J 



tUlväxt % = — ^- . ji 



nj) 



n = antalet årsringar på 1 em. af den sista radiela tillväxten (ring- 

 bredden) pä vn sida af trädet; alltså = sista årsringens bredd. 



Då periferien ^; = t:!), blir årsringens area = — , under förut- 

 sättning att årsringen tankes ligga till hälften inom oeh till hälften 

 utom den nuvarande grundytans gränslinie {p). 



Tilly. % : 100 = årsringens area : grundytan, alltså 



~ « • 4 ' 

 = A:nB. 



Tillv. X ^'^l^ 



Borggreve m. fl. anse formeln vara matematisk riktig; andra söka 

 visa att facit blir något för låg. Uti Schicapjiach »Holzmesskunde» 

 förekommer följande deduktion: 



200 



' l> kan tairas i e. tum (icli ii ä ',', tums riuirluviM. >l;"i furinelii blir — j-- 



^ 111) 



