12 



en början måste undersöka flera fällda profstammar för att utröna i^, 

 plägar det, sedan erfarenhet vunnits, ej vara svårt att bestämma detta 

 tal efter förutvarande liknande fall. Med höjdmätare (Christens) kan 

 medelstammens längd uppskattas på rot. Har man förut fällda träd, 

 må vara af andra diametrar än medelstammens, bör man uppmäta 

 dessa, och efter däraf gifna tal genom interpolering, som lättast göres 

 grafiskt å rutpapper, söka medelstammens höjd för hvarje stamklass. 



Wimmenauer anmärker, att uti taUbestånd klassens H och F ej 

 alldeles korrekt erhållas hos den stam, som motsvaras af medelgrund- 

 ytan, utan återfinnas å stammar af något större grundyta (diameter). 



Det s. k. Uridiska förfarandet, att indela beståndet i stamklasser 

 med lilia stamantal i hvarje och att kubera klassen på sätt som an- 

 förts, medför emellertid den olägenheten, att profstammar ej kunna ut- 

 väljas och uppskattas innan klassens grundyta blifvit uträknad, hvilket 

 för tidsutdrägten knappast låter sig göra vid arbetet i skogen. För 

 praktiska behof har Urich därför modifierat sin metod sålunda, att me- 

 delstammen för hvarje klass utan vidare bestämmes, därigenom att 

 40 % af klassens stamantal afräknas uppifrån, då medelstammen er- 

 hålles (fig. 3 — a). Denna stams K utrönes af profträd, hvilkas 7) på 

 centimetern när böra motsvara medelstammens. IClassens K erhålles 

 genom att multiplicera medelstammens k med klassens stamantal. 

 All beräkning af grundytorna blir härigenom obehöflig. 



Lektor Maass har benäget meddelat, att vid af honom företagna 

 många undersökningar detta förfarande äfven i våra skogar lemnat syn- 

 nerligen goda resultat. Medelstammen efter klassens grundyta visar 

 sig i allmänhet på centimetern sammanfalla med den efter 40 %' be- 

 räknade; vanligen blir differensen obetydlig eller några millimeter. 



Utan val tagna exempel visa följande öfverensstämmelse därutinnan. 



