Kungl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 46. 17 



och förordnade i sammanhang därmed, att, när i följd af missvård med 

 skogen anledning funnes alt befara hpinnianens framtida oförmåga att 

 ntg(')ra skatter till kronan, Kimgl. Maj:ts befallniiigshafvande skulle 

 vidtaga de med lag och författningar öfverensstämmandt; åtgärder, som 

 kronans säkerhet fordrade. Uti den allmänna förordning angående 

 skogarne i riket, som utkom den 10 december 1793, stadgades uttryck- 1793. 

 ligen, att, om kronoskatte- eller frälseskattebonde missbrukade den 

 honom förunnado frihet därhän, att fara uppkomme för hemmanets 

 bestånd och förmåga att utgöra skatten, ränteägareu vore berättigad 

 att däri söka rättelse, med skyldighet för Kungl. Majits befallnings- 

 hafvande att utöfva uppsikt öfver skattejordsägarens åtgörandcm uti 

 ifrågavarande hänseende, såvidt kronans rätt däraf vore beroende. 



I nådiga förordningen den 1 augusti 1805 om skogarne i riket isos. 

 har visserligen influtit föreskrift af enahanda innehåll, men i § 1 med- 

 delas tillika förbud för skogs- och jägeribetjänte att tillvälla sig in- 

 seende å skatteskog, och enligt § 18 äger skattemannen full dispositions- 

 rätt öfver sin skiftade skog med rättighet tillika att af skogsmarken 

 uppodla, hvad han för godt finner, allt med förut anförda villkor att 

 hemmanets skatteförmåga bibeballes. 



Oaktadt dessa lagstiftningsåtgärder ansågs vid början af 1800- 

 talet landets skogars tillstånd ingifva farhågor för deras fortbestånd. 

 Att strängare ingripa i hushållningen med skogen stred dock mot 

 tidsandan och mötte därför stora hinder. Det bättre skick, hvari skogar, 

 tillhörande frälsejord, befunno sig, uppfattades ock af mången såsom 

 bevis på den större frihetens förmåga att skapa en bättre skogsvård. 

 Då förbrukningen af virke för bärgsbruk och vid sågkvarnar ingalunda 

 var öfverdrifvet stor, samt exporten af trävaror var ringa, söktes an- 

 ledningen till skogarnes fortgående aftagande hufvudsakligen i en öfver- 

 drifveu förbrukning för husbehof af bränsle, timmer m. m. Tidens 

 sträfvanden till skogsvårdens fromma koncentrerades därför i främsta 

 rummet på att nedsätta behofvet af briinsle genom bättre och solidare 

 byggnadssätt, vedbesparande eldstäder, krutets allmännare användning 

 vid sprängning i grufvor m. m. Rörande byggnadssättet vidtogos 

 äfven ändringar i syfte att minska förbrukningen af skogsalster. 

 Oaktadt allt detta beräknades vid början af 1800-talet, att skogstill- 

 gångarne inom elfva af rikets län understego eller blott motsvarade 

 invånarnes behof, hvaremot inom de öfriga länen större skogstillgång 

 förefunnes, lieräkningar verkställdes rörande skogarnes produktions- 

 förmåga och ansågos stundom visa, att betydande skogstillgångar utöfver 

 rikets egna behof vore för handen, stundom åter, att en oförmin- 

 Bih. till Biksd. Pt-ot. 1903. 1 Sami. 1 Afd. 31 Haft. 3 



