Kungl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 46. 



35 



dad ocli filrsedd med normalt virkosförråd, skulle kdiiiia tåla en fort- 

 farande afverkuing af samma bet3'denliet som den nuvarande. A andra 

 sidan framgår af samma nndersöknitif^, att den i enskild besittning be- 

 fintliga skogsmarken i allmänhet länge varit utsatt för vanvård och i 

 följd däraf mångenstädes är förvildad, samt att virkesförrådet likaledes 

 är alltfiir nedsatt, för att markens produktionskraft skulle kunna riitt 

 tillgodogöras. Under sådana förhållantlen måste den afverkniug, som 

 äger rum, mångenstädes betecknas såsom öfverafverkning. 



lieträffaude orsakerna till denna öfverafverkning och i allmänhet 

 till bristerna i den enskilda skogsvården framhåller kommittén den 

 olikhet, som föreilnnes emellan skogshushållning och andra näringar, 

 som hafva till uppgift att tillgodogöra jordytans alstringsförmåga. Den 

 omständigheten, att vid den föi-ra en så lång tidrymd förflyter mellan 

 produktionens påbegynnaude och dess afslutning, mellan sådd och skörd, 

 fiiranleder, att man, då fråga är om skogshushållning, ej kan såsom 



resultat af det enskilda förvärfsbegärets ansträngningar för egen for 



kofran påräkna den för nationalvälståndet fördelaktigaste användningen 

 af ett lands naturliga tillgångar, hälst i betraktande jämväl måste tagas, 

 att afkastningen af skogskapitalet är bunden under den tid, hvarunder 

 det tillväxer till ekonomisk mognad, men att flertalet enskilde skogsägare 

 icke är i tillfälle att under längre tid afvara inkomst af sitt kapital. I 

 mäuga fall föranleder äfven den enskilde skogsägarens tillfälliga behof att 

 göra själfva skogskapitalet tillgängligt skogens alltför stränga anlitande. 

 Vid sidan af det ekonomiska privatintresse, som sålunda kan leda den 

 enskilde skogsägaren att hellre hastigt realisera sitt skogskapital än att 

 däraf draga allenast den afkomst, som är förenlig med en uthållig hus- 

 hållning, samt den ofta inträdande ekonomiska oförmågan hos den 

 enskilde att hålla ett tillräcklia-t skogskapital kvar å sin mark, är 



äfven ofta 



skogsagarens 



okunnighet ana-ående sättet för skoe-ens rätta 



skötsel en bidragande orsak till de ensldlda skogarnes förminskande och 

 fi')rsämring. Särskildt lär det ofta inträffa, att jordbrukaren uttager sitt 

 husbehofsvirke på ett synnerligen skogsförödande sätt, utan att någon 

 ekonomisk fördel därmed är förbunden. Då virkesförbrukningen för 

 husbehof af kommittén beräknats till omkring 45 procent af hela för- 

 brukningen 

 vissa orter 



inom landet, framgåi', att härutinnan ligger åtminstone i 

 främsta orsaken till skogarnas 



öfverafverkning. 



Kommittén har i förevarande afseende anfört, att man ej borde giira stautkogame. 

 sig allt för stora förhoppningar därom, att spridande af forstliga kun- " "''' 



