36 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 46. 



skaper eller lättad tillgäng till biträde af forstligt bildade män skulle 

 ensamt för sig förmå framkalla en med det allmännas väl öfverens- 

 stämmande privat skogshushållning. I besittning hos den enskilde äga- 

 ren, som i allmänhet kunde sträcka sina beräkningar öfver en jäm- 

 förelsevis kort tidrymd, löpte skogen i allt fall fara att anlitas i högre 

 grad, än med uthållig hiishållning och markens bibehållande vid full 

 produktionskraft läte sig förenas. Staten åter, hvilken A^ore afsedd att 

 fortlefva i årtusenden och hade till en af sina viktigaste uppgifter att 

 tillse, att den lefvande generationen så utförde det kulturarbete, som vore 

 den förelagdt, att kommande släktens lifsvillkor ej därigenom försvårades, 

 vore enligt alla länders erfarenhet den yppersta skogsägaren. Om det än 

 af flera skäl vore hvarken nyttigt, nödvändigt eller möjligt, att alla skogar 

 i landet skulle tillhöra staten, måste det dock från synpunkten af en 

 rationell skogshushållnings betydelse såväl för staten som för den en- 

 skilde vara önskvärdt, att en viss del af skogsmarken ägdes och vårdades 

 af staten. 



Med erinran att endast en jämförelsevis ringa del, omkring 20 

 procent, af Sveriges skogar befinner sig i statens ägo, har kommittén 

 uttalat såsom sin mening, att fortsatt inköp af skogsmark i så stor ut- 

 sträckning, som vore förenlig med lorsiktig statshushållning, vore i 

 främsta rummet hvad från det allmännas sida borde göras för främjande 

 af landets skogshushållning; och har kommittén fördenskull hemställt, 

 att för beredande af medel härtill dels sådana kronans jordbruksfastig- 

 heter, för hvilkas bibehållande ej särskilda skäl talade, måtte, oberoende 

 af deras storlek, försäljas, dels att under år, då statsinkomsterna flödade 

 rikligt, betydande belopp af skogsmedlen måtte anvisas till inköp af 

 skogsmark, dels ock att åt domänstyrelsen måtte uppdragas att, sedan 

 hushållningsplaner blifvit fastställda för inköpta skogsegendomar, till 

 Kungl. Maj:t göra framställning om försäljning af till dessa egendomar 

 hörande inägojord. 



Denna kommitténs framställning har redan ledt till åtgärder i an- 

 gifna syfte från statsmakternas sida, i det att 1902 års Riksdag på fram- 

 ställning i ämnet af Kungl. Maj:t, medgifvit, bland annat, att dels 

 vid inträffande arrendeledighet af sådan under förvaltning af domän- 

 styrelsen ställd och för statsverkets räkning utarrenderad egendom, 

 hvilken i arrende lämnar mer än 500 kronor, men icke utöfver 600 

 kronor, dels i fråga om sådan kronoegendom, som ej varit för stats- 

 verkets räkning utarrenderad, men som iippenbarligen är eller vid an-ende- 

 uppskattning finnes vara af sådan beskaffenhet, att för densamma icke 



