68 Kuuffl. Maj.-fs Nåil. /'ropnsifhn N:o 46. 



Stensele socken med Tärna kapellförsamling- och inom Sorsele socken i 

 under bildning vid därstädes pågående afvittring, hvarjämte i två andra 

 socknar åtgärder i enahanda s^yfte torde komma att vidtagas. Kommittén 

 har emellertid icke ifråe^asatt, att dessa sockeuallmänninörar skulle hän- 

 föras till det för Kopparbergs och Gäfleborgs läns allmänningar afsedda 

 förfnttningsförslaget, såsom det synes, af det skäl att allmänningarua 

 i Norrbottens län redan nu stå under statens vård och fiirvaltning. Det 

 synes dock vara oegentligt, att sockenallmänningarna i det sist nämnda 

 länet, ehuru, med hänsyn å såväl tillkomst som i andra afseenden och säi- 

 skildt i fråga om deras omfattning och genomgripande betydelse för kom- 

 munernas ekonomi likställda med sockenallmänningarna i de först näranda 

 länen, icke blifva i allmän författning upptagna. I likhet med domän- 

 styrelsen, anser jag därför, att den nu ifrågasatta författningen bc)r 

 erhålla tillämpning jämväl på Norrbottens läns allmänningar äfven- 

 som på de allmänningar af samma slag, som nu linnas eller komma att 

 afvittras inom Västerbottens län. 



Då jag nu öfvergår till frågan om, hvilka åtgärder från dtit all- 

 männas sida må finnas länqiligen bör;i vidtagas i afseende å den en- 

 skilda skogsvården, vill jag till en början framhålla, att staten måste 

 anses vara såväl berättigad som pliktig att tillse, att den skogsmark, 

 som är i enskild besittning, ej så behandlas, att den blir oduglig för 

 skogsbörd och således upphör att fylla sin uppgift i nationens hushåll- 

 ning. Denna grundsats har ock, såsom jag förut omnämnt, upprepade 

 gånger vunnit tillämpning i vår lagstiftning. Nu gällande särskilda 

 skogslagar för Gotlands, Västerbottens och Norrbottens samt vissa delar 

 af Kopparbergs län äro ock tydliga uttryck däraf, att giltigheten af 

 denna princip fortfarande är erkänd. Statens ingripande i den enskild; 



skogshushållningen bör Aisserligen äga rum endast i den mån, det all- 

 männas intresse med nödvändighet så kräfver, men enligt min åsikt 

 har detta intresse redan sedan länge fordrat ett sådant ingripande, och 

 ett ytterligare uppskof därmed innebär utan tvifvel en fara för landets 

 skogshushållning i dess helhet. 



Beträffande de grundsatser, som i förevarande afseende gjort sig 

 gällande i andra länders skogslagstiftning, har kommittén lämnat en 

 (»fversikt, hvaraf framgår, att statens ingripande i skogshushållningen 

 är starkare eller svagare allt efter skogarnes olika natur. Starkast 

 är det i afseende på skvddsskogar. Då det indirekta gagn, dessa med- 

 föra för större eller mindre områden, är af den betydenhet, att deras 

 förmåga att producera virke först i andra rummet konnner i betraktande. 



