Kangl. Moj.is Sod. Propositioti N:o 4H. 69 



är dot naturligt., att lagstiftningeTi S()kt skapa garantier för deras fort- 

 taraade bestånd, oberoende af den fördel eller olägenhet sådant medför 

 för ägaren. Därvid bafva i skilda länder mycket olika vägar valts för 

 målets vinnande. Än har skogsägaren känts skyldig att vid skötseln 

 af ifrågavarande skog följa de föreskrifter, som funnits nödiga, och att 

 själf vidkännas don minskning i afkastningen, detta kan förorsaka honom, 

 än har omsorgen om dessa skogars bevarande ålagts en i lag påbjuden 

 och af staten i en eller annan form understödd förening af dem, som af 

 skvddsskogen i första hand hafva gagn, än åter har stadgats såsom en 

 skyldighet för staten att genom expropriation eller annorledes förvärfva 

 do skogstrakter, hvilka anses böra behandlas såsom skyddsskogar, eller 

 ock hålla ägaren skadeshis för den minskning i afkastning, han far vid- 

 kännas genom skogens behandling för skyddsändamål. 



I fråga om hushållningen med de skogar, som ej äi-o att hänföra 

 till skyddsskogar, visar sig öfverallt en större benägenhet hos stats- 

 makten att ingripa, där skogen tillhör eller är afsedd att bereda inkomst 

 eller fördel för ett flertal medborgare. Kraftigast och med minsta 

 betänklighet sker ett sådant ingripande, där detta flertal utgöres af en 

 kommun eller korporation. Ett godt skäl härtill företinnes oek i statens 

 riitt ocli plikt att skydda ej mindre minoritetens än äfveu efterkonnnandes 

 rätt gent emot ett tillfälligt flertals öfvergrepp. Men äfven till skydd 

 för skogar, tillhöriga frivilliga och mera tillfälliga föreningar, såsom 

 biirg verksbolag och trä förädlande bolag, äfvensom för oskiftade byaskogar 

 har statsmakten flerstädes ingripit. Minst benägen visar sig lagstift- 

 ningen på goda grunder att ingripa i den enskildes skiftade skog. 



I fråga åter om det sätt, hvarpå lagstiftningen ingriper i hushållningen 

 med skogar, som icke tillhöra staten, kan man urskilja två olika riktningar. 



Den ena sviker vinna sitt mål genom uppställande af regler, vare 

 sig såsom förbud eller såsom positiva föreskrifter rörande afverkning, 

 föryngring med flera hushållningsåtgärder. Hit h(>ra dimensionslagar 

 — endast Sverige har sådana — återväxtlagar — Frankrike, Österrike 

 m. fl. länder — påbud om visst skogshushållningssätt — Baden — o. s. v. 

 På samma gång en dylik lagstiitning medför en inskränkning i den 

 enskildes ekonomiska frihet, förfelar den ofta sitt mål, en förbättrad 

 skogshushållning, därigenom att den på intet sätt bereder ökad möj- 

 lighet eller undaurödjer hindren därför. 



Den andra riktningen inom skogslagstiftningen har åter till ögon- 

 märke att tillföra den enskilda skogslnisluillningeu sakkunnig personlig 

 kraft samt att i öfrigt underlätta rationell skogsvård vare sig genom 

 att tillhandahålla biträde till frivilligt antagande eller genom att påbjuda 



