Kiingl. Maj.ts Nåit Proposition N:o 46. 73 



foganderätt öfvor skogen, endast förpliktade skogeägai-en att »her al- 

 verkning al" skog sörja för dess återväxt. 



Aiigåeudo (let sätt, livarpå koimnittén sökt lösa in)|)giften att åstad- 

 koiiiiua ou lagstiftning i berörda syfte, hafva uttalats olika meningar. 

 Å ena sidan anses kommitténs förlattningsförslag välbetänkta och ägnade 

 att öka cli'ektiviteten af den lagstiftning, som inom vissa län tVlrut 

 själfmant påkallats, och att för de Hesta af de m(;ra ingripande bestiim- 

 melserna funnes giltig aidedning i den sorglöshet, hvarmed skogsafverk- 

 ningen under de sista åren på många orter i landet bedrifvits. 1 

 liufvudsakliga delar, yttrar en länsstyrelse, torde ock med tillämpning 

 af dessa förlattningsförslag hafva vunnits, livad öfverhnfvud kan vinnas 

 i sådant hänseende. Därjämte framhålles, att lagstiftningens snara in- 

 gripande är så trängande, att kommitténs förslag, ägnade att lända till 

 båtnad för landets skogsväsende, borde oförändrade godkännas, hellre 

 än att denna lagstiftningsfråga genom skiljaktig uppfattning af en eller 

 annan detaljbestämmelse skulle till skada ior det allmänna l)ä8ta ytter- 

 ligare undanskjutas. A andra sidan har däremot uttalats mycken 

 tveksamhet om affattningen af skogsvårdslagen, och huruvida den af 

 kommittén föreslagna skogsvårdsstyrelsen skulle kunna åstadkomma den 

 verkan, kommittén åsyftat, då den i utöfningen af sin verksamhet endast 

 ägde stöd af en i allmänna ordalag affattad återväxtlag. Kungl. Majits 

 befallningshafvande i Uppsala har helt och hållet afstyrkt samtliga författ- 

 ningsförslagen. Såsom skäl härför angifves, ;itt desamma i Hera viktiga hän- 

 seenden icke blifvit tillriickligt tydligt affattade och dessutom saknade er- 

 forderlig fullständighet, till följd hvaraf villrådighet och osäkerhet måste 

 yppa sig vid tilläm]mingen; att några af lagbuden icke affattats med nödig- 

 hänsyn till rättvisans och billighetens kraf, utan kunde leda till orimligt 

 stränga påföljder; att den föreslagna skogsvårdsstyrelsens sammansättning 

 icke kunde anses tillfredsställande eller lämplig, samt att de grundsatser, 

 på hvilka lagförslagen om skogsvårdsafgifter och om skyldighet för 

 skogsägare att vid upplåtelse af rätt till skogsafverkning nedsätta visst 

 penningbelopp hvilade, syntes vara föga ägnade att främja en god 

 skogsvård och blefve till skada för en sund trävarurörelse och trämasse- 

 handtering, hvilka bägge näringar vore af stor betydelse särskildt för 

 vårt lands ekonomiska ställning i förhållande till iitlandet. 



Domänstvrelsen har i nu ifrågavarande afseende anfört, att sty- 



-relsen, i betraktande af skogsfrågans föregående behandling och dess 



nuvarande läge, ansåge, att öfver hufvud taget knappast annan utväg 



varit att tillgå, än den kommittén hufvudsakligen valt för lösandet af 



U])pgiften att åvägabringa en gemensam skogslag för landets ifråga- 



Bili. till Riksd. Prot. 1903. 1 Sami. 1 Äfd. 31 Haft. 10 



