74 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 46. 



varande delar. Visserligen saknade en åter\äxtlag direkt verkan med 

 afseende å nn l>efiutligt skogsförråds l)evarande eller skördande endast 

 i den mån, med tillväxten vore förenligt, och ej heller lämnade en sådan 

 lag direkt skydd för ungskog. Men då lagstiftningens ingripande i 

 den enskildes förfoganderätt till skogen i vidare mån, än att skogens 

 föryngring efter afverkniug betryggades, icke inom större delen af landet 

 uppl)ures af allmänna tänkesättet, saknades ock efter allt att döma utsikt 

 för lagbestämmelser af mera restriktiv art. Det hade med hänsyn härtill 

 blifvit kommitténs uppgift att tillse, att den trygghet för skogarnes 

 föryngring, hvilken en återväxtlag kunde innebära, och som i stort sedt 

 utgjorde grundvillkoret för skogarnes framtida bestånd, måtte genom 

 statens vägledande och understödjande ingripande i den enskilda skogs- 

 vården kunna i möjligaste mån till fullo vinnas. Styrelsen hade därför, 

 ehuru ej i alla detaljer biträdande kommitténs författningsförslag, ej 

 kunnat finna annat, än att förslaget till återväxtlag, i förening med för- 

 slaget om inrättande af skogsvårdsstyrelser i orterna och om medels an- 

 skaffande genom skogsvårdsafgifter för detta skogsvårdsorgans ej allenast 

 kontrollerande utan äfven vägledande och understödjaiide verksamhet, 

 vore en väl funnen utväg, iignad att, på sätt från orterna ock uttalats, 

 öka effektiviteten af därifrån påkallade, men ej antagna skogslagsförslag. 

 Då jag den 1 november 1901 till Kungl. I\Iaj:ts pröfning fram- 

 lade det af kommittén uppgjorda förslaget till lag angående vården 

 af enskildes skogar, anförde jag, bland annat, att jag i likhet med 

 kommittén ansåge, att i fråga om skogshushållningen lagstiftningens 

 mål måste anses vara att bereda ett sådant skydd för de enskilda sko- 

 garne, att ett tämligen jämnt fördeladt afverkande af skogskapitalet i 

 mån af dess natiirliga tillväxt däraf blefve en följd. För vinnande af 

 detta mål skulle visserligen den bästa utvägen vara att införa utsynings- 

 t\ång inom hela landet; men en fiireskrift i sådant afseende syntes 

 sakna stöd af det allmänna tänkesättet, hvarför något förslag i nämnda 



t>"' ^"•'^■'"t, 



riktning icke syntes hafva utsikt att fr>r närvarande kunna genomföras. 

 Vid sådant förhållande fann jag mig kunna i hul\-udsak omfatta den af 

 kommittén angifna utväg att, genom införande af en återväxtlag samt i 

 samband därmed inrättande af skogsvärdsstyrelser och påläggande af 

 skogsvårdsafgifter, åstadkomma en förbättrad skogsvård inom landet. 



För mig står det klart, att detta mål i afsevärd mån vinnes genom 

 antagande i hufviidsakliga delar af kommitténs i nu nämnda hänseenden 

 framställda fiirslag. Otvifvelaktigt innebära dessa ett väsentligt steg 

 framåt från det från så många synpunkter otillfredsställande tillstånd, 

 Inari den enskilda skogshushållningen i vårt land fVir närvarande be- 



