KutKjl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 40. 81 



ucli afgifva yttranden, men att, om Kiingl. Mnj:! för närvarande 

 ansåge sig- icke kunna efterkomma denna begäran, Kungl. Maj:t ville 

 låta den för (iotland nu gällande skogslag få äga Ix^stånd. till dess en 

 för hela riket gemensam skogslag blefve antagen. 



Med afseende a livad sålunda förekommit och dä skogslagsfrågan, 

 livad Gotland beträffar, ännu icke synes hafva vunnit nöjaktig utred- 

 ning, tinner jag mig icke vidare böra ifrågasätta, att skogskommitténs 

 förevarande törfattningsförslag skulle äga tillämpning jämväl å Gotlands 

 län, samt anser, livad angår frågan nm ändring af den för närvarande 

 för länet gällande skogslag äfvensoni Kungl. Maj:ts liefallningshafvandes 

 nyssberörda framställning om eventuellt beviljande af anslag för an- 

 ställande af ökadt antal skogstjänstemän, att domänstyrelsens yttrande 

 i nämnda afseenden bör infordras, innan Kungl. Maj:t fattar vidare 

 beslut i ärendet. 



Hvad därefter angår den ifrågasatta nya skogslagstiftningens 

 utsträckning till Västerbottens Län^ har Kungl. AI'aj:ts befallnings- 

 hafvande i länet inhämtat }'1:trande af vederbörande öfverjägmästare, 

 som beträffande de delar af länet, där skogsägarne äro underkastade 

 utsyningstvång, ej funnit någon anledning till ändrad skogslagstiftning, 

 men i fråga åter om kusttrakten, där 1888 års dimensionslag är gällande, 

 infört bland annat, att denna lag icke hindrat de gamla skogarnes 

 mycket starka uthuggande, jämväl under förhållanden, då allenast 

 timmerträd varit föremål för afverkning, h varför öfver jägmästaren an- 

 -age samma lag böra ersättas af en kombinerad återväxt- och dimensions- 

 lag, hvilken äfven borde tillämpas beträffande ett fåtal hemmansskogar 

 inom länet, för hvilka för närvarande icke några lagl:>estämmelser vore 

 fällande; och har förslag till en sådan lag af öfverjägmästaren upp- 

 gjorts i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ett af domänstyrelsen 

 itarbetadt förslag till dylik lag för Västernorrlands och Jämtlands län, 

 ■r hvilkot förslag jag framdeles kommer att närmare redogöra. 



För egen del har Kungl. Maj:ts befallningshafvande anfört, att 

 'Va den enskilde skogsäy-aren i länet redan o-enom nu oällande latr- 

 ^tiftning vore ifråga om dispositionsrätten till skogen i väsentlig mån 

 inskränkt, Kungl. Maj-.ts befallningshafvande ställde sig tveksam, huru- 

 \ida ej de ifrågavarande författningsförslagens tillämpning, jämväl hvad 

 anginge Västerbottens län, skulle verka väl mycket betungande vid 

 den enskilde skogsägarens tillgodogörande af hans skog. Därtill komme, 

 att länets landsting näppeligen skulle finnas benäget, att omfatta 

 grunderna fiir en lagstiftning af den innebörd, författningsförsla- 

 uen innebure. På grund häraf har Kungl. Maj:ts befallningshafvande 

 Bih. till Riksd. Prot. 1903. 1 Sami. 1 Afd. 31 Höft. 11 



