Kiiiiyl. Maj. is Nåd. Proposition A':o 4(1. 91 



törsnmpning, då hiidc man nr syupunktcn af markeus nuvarande till- 

 stånd all anledning att hänföra denna, liksom mossarna, till impediment, 

 och med denna begränsning kommc fdrsnnipad mark gifvetvis ntom 

 lagens tilliimpniug. 



Mot den af kommittén föreslagna ordalydelsen af i § åter ville 

 stvrelseii erinra, att, om lagen såsom allmän regel föreskrefve, att 

 å skogsmark afverkning ej finge så bedrif\as eller marken efter afverk- 

 ning så behandlas, att skogens föryngring äfventyrades, häraf borde 

 frilja, att skogsmark med undantag, S(nn i 13 § sägs, i själfva verket 

 skuUe till skogsbörd allt framgent användas, Jivadan den första satsen 

 af §:8 ordalydelse, såsom mindre behiiflig, syntes kunna uteslutas. Likaså 

 liölle styrelsen före, att ordet »egentlig», livilket i samband med »skogs- 

 mark» torde åsyfta en motsats till betesmark ocli sådan mai-k, som 

 ägnade sig till hiigre art af kultur, såsom åker, äng, trädgård m. m., 

 skulle kunna undvaras, därest 13 § affattades i enlighet med af sty- 

 relsen i sådant afseende Iramställdt fcirslag. 



1 det inom jordbruksdcpartc^iientet omarbetade förslaget äro ifråga- 

 varande §§ affattade i liufvudsaklig öfverensstämmelse med de af 

 doinänstyrelsen sålunda uttahide åsikter; men då det ansågs lämpligt, 

 att i själfva lagen funnes uttryckligen angifvet, att den ej afsåge för- 

 suni|)ad mark,' intogs i 13 § en bestämmelse i sådant afseende. 



Emellertid har den aflattning 13 § sålunda erhållit i det om- 

 arbetade lorslaget, hvaraf domänstyrelsen under hand lämnats tillfälle 

 att taga del, väckt betänkligheter hos styrelsen, och har föredraganden 

 af ärendet lios styrelsen i ämnet afgifvit en promemoria, som torde 

 få såsom bilaga åttVilja detta protokoll och hvari ifrågasatts, huru- 

 vida det vore möjligt att i lagen så definiera, begreppet skogens för- 

 sumpning, att en hvar skogsägare skulle kunna afgöra, huruvida den 

 mark, lian hade för sig, vore försumpad elier ej. I detta afseende er- 

 inras, hurusom det ofta toi-ekomnie, att hvitmossan uppträdde i enstaka 

 tufvor i för öfrigt växtlig skog, eller att hvit- och björnmossor härskade 

 kring källdrag, i smärre sänkor, i mosskanterna eller å andra liknande 

 ställen, utan att skogen såsom sådan kunde sägas vara försumpad. 

 ' »i-imligt vore ju att, blott därför att vissa fläckar eller mindre områden 

 lede af försumpning, hela skogen komme utom lagen, men antagligen 

 komme det likväl i själfva verket att så tillgå. Ty säkert vore, att för- 

 sumpningsfläckarna af en hel del personer skulle tagas till förevändning 

 \'or en radikal afverkning å kringliggande skog, om blott träkonjunktu- 

 rerna vore goda. Att sedan, när afverkningen väl skett och försump- 



