92 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 46. 



ningen förvärrats, söka tillämpa lagens påföljd inom de vida ocli öde 

 norrländska skogslandeu, läte sig knappast tänka. 



Mången gång inträffade ock, att försiimpning af skilda orsaker, 

 såsom uppdämning, förändring Jif vattendragens lopp, särskildt å flacka 

 marker, inträdde, utan att någon afsevärd eller stark mossbildning för- 

 märktes. I sådant fall vore ej heller den ifrågasatta ordalydelsen 

 lämplig. 



Vidare uppträdde försumpning i många stadier eller öfvergångs- 

 former, hvilkas förvngringshindrande eller icke föryngringshindrande 

 egenskaper ej utan fackmäns undersökning kunde bedömas. Missför- 

 stånd och förvecklingar kunde härigenom uppstå, om afgörandet lades 

 i skogsägarnes hand. 



Under alla dessa skiftande förhållanden och med den ofullständiga 

 kännedom, man dessutom hade om försumpningsprocessen, syntes det 

 öfverhufvudtaget icke vara möjligt att gifva någon fullt tillfredsstäl- 

 lande, i det öfvervägande antalet fall användbar, enkel och tydlig defini- 

 tion om saken. 



Gifvetvis måste vid tillämpningen af lagen såsom impediment be- 

 traktas sådana uppenbara försumpningar eller vattensjuka marker, som 

 karaktäriserades af sin marväxta trädvegetation, och om hvilka ingen 

 kunde råka i tvifvelsmål, att de ej motsvarade hvad i dagligt tal menades 

 med försumpning, såsom mossar, kärr, myrlaggar, källdrag m. m., men 

 detta f()lle af sig själft och påkallade ej någon särskild bestäm- 

 melse i lagtexten, i synnerhet om saken särskildt omnämndes i motiven. 

 Ty då kontrollen öfver lagens tillämpning vore lagd i fackmässigt ut- 

 bildad personals händer under skogsvårdsstyrelses ledning, kunde skogs- 

 ägaren ej tänkas blifva utsatt för något godtycke eller någon risk. 

 Vore han ej själf på det klara, huru afverkning skulle bedrifvas, skulle 

 han äga rätt att af vederbörande tjänsteman få på platsen för afverk- 

 uingen nödiga anvisningar, till hvilka han då kunde trygga sig. 



Ehuru jag fortfarande anser det vara önskvärdt, om en ■ bestäm- 

 melse i förevarande afseende kunnat i själfva lagen införas, kan jag ej 

 annat än finna de sålunda från forstlig synpunkt däremot framställda 

 anmärkningar vara beaktansvärda ; och vill jag således, med hänsyn 

 jämväl därtill, att omfattningen af begreppet försumpad skogsmark nu 

 blifvit i särskilda afseenden närmare utvecklad och begränsad, icke 

 vidare ifrågasätta upptagandet i lagen af en positiv bestämmelse om 

 undantagande af dj\ik mark från lagens tillämplighetsområde. 



I det till högsta domstolen remitterade förslaget hade den grund- 



