94 Kungl. Maj:ts Nåd. Pyoposition N:o 46. 



nekas, att vissa betänkligheter yppa sig mot att åt Kungl. Majrts befall- 

 ningshafvande öfverlämua sistberörda pröfningsrätt, synes dock denna 

 anordning från praktisk synpunkt vara den lämpligaste. Därför har 

 vid den nu företagna bearbetningen skogskommitténs förslag i denna 

 punkt upptagits. I detta sammanhang må äfven framhållas att, i an- 

 ledning af livad inom högsta domstolen anmärkts beträffande Kungl. 

 Majits befallningshafvandes befogenhet att meddela afverkningsförbud, 

 stadgandet härom torde böra jämkas i syfte att däraf tydligt må 

 framgå, att vid afverkningsförbuds tillämpande gentemot den, som 

 öfverträdt lagens föreskrifter, annans rätt ej får förnärmas. 



Uppgifves grundsatsen, att omsorgen om återväxtens tryggande 

 å afverkad skogsmark i hvarje fall skall åligga jordägaren, lärer det 

 vara själffallet, att förslagets föreskrifter om förmånsrätt i fastigheten 

 för kostnad, som skogsvårdsstyrelse för skogsmarks återställande i skog- 

 l^ärande skick förskjutit, böra utgå, och har med anledning af högsta 

 domstolens erinringar stadgandet om dylik kostnads omedelbara utta- 

 gande genom utmätningsman likaledes ur förslaget utgått. 



Jämväl i öfrigt hafva de mot det remitterade förslaget framställda 

 anmärkningar, om hvilka ett flertal af högsta domstolens ledamöter 

 varit ense, i Imfvudsak blifvit iakttagna. Härutinnan må särskildt 

 framhållas, att 7 § i iorslaget till lag angående vården af enskildes 

 skogar jjlifvit sålunda omarbetad, att dels konkurrensen mellan nämnda 

 lagrum och allmänna strafflagen blifvit undanröjd, dels ock rätten att 

 taga virke i beslag blifvit väsentligen begränsad samt bragt i bättre 

 öfverensstämmelse med den svenska rättens grundsatser angående för- 

 värf i god tro af lös egendom. Då emellertid genom nyssnämnda be- 

 gränsning i beslagsrätten det näppeligen skulle kunna inträffa, att 

 ägare af beslagtaget virke vore okänd, samt de stadganden, hvilka 

 bestämma törtårandet i fall, då ägare af beslagtaget A'irke ej anträffas, 

 i följd häraf skulle erhålla skäligen ringa praktisk betydelse, hafva 

 dessa stadganden, till hvilka motsvarighet ej finnes i den för Gotlands, 

 Västerbottens och Norrbottens län gällande skogslagstiftning, ur för- 

 slaget uteslutits. 



Beträffande 2 § i det remitterade förslaget har högsta domstolen 

 3^ttrat, att då lagen icke länmade skogsägaren någon ledning för be- 

 dömandet, huru han borde förfara med afseende å en tillämnad afverk- 

 ning, det vore önskligt, att han kunde erhålla anvisningar därom af 

 skogsvårdsstyrelseu med den verkan, att om han ställde sig dessa till 

 efterrättelse, han icke blefve behandlad såsom öfverträdare af lagen. 



