Kunffl. MaJ:t.<i Nåd. Proposition N:o i(j. 95 



Den iinorduin^-, Inigsta doinbtolen liär förordat, syjios dock icke stfi i 

 fnll (ifvcrensstiiininclse med de besliimmelser i {'(irslagct, livilk;i (ilVer- 

 lämua prcilningen, liuruvida i strid mot lagens föreskrifter vanskötsel 

 af skogsmark ägt mm, åt en annan myndigliet, nämligen Knngl. Maj:ts 

 befalliiiiigsliafvande. Härtill kommer, att om skogsvärdsstvrelsen skidle 

 vara forbimden att ät en livar skogsägare, som så önskade, lämna an- 

 visningar al' den beskalfenhot och med den verkan, högsta domstolen 

 ifrågasatt, det skulle vara nödvändigt att till skogsvårdsstvrelsens bi- 

 träde anställa forstligt utf)ildade jjersoner i vida större antal, än enligt 

 skogskommitténs fiirslag \'arit afsedt eller för närvarande torde vara 

 att tillgå. Det hai- därför ej ansetts möjligt att i denna punkt efter- 

 komma, livad iiögsta domstolen tillstyrkt. Emellertid må det erkännas, 

 att 2 § med dess nuvarande innehåll näppeligen har sin rätta plats i 

 civillag, iitan snarare bör npptagas i den administrativa förordning, som 

 behandlar skogsvårdsstyrelses sammansättning och uppgifter. 1 öfver- 

 ensstämmelse med denna uppfattning har förty 2 § vid den företagna 

 omarbetningen blifvit utesluten. 



Vid uppgörandet af förslaget till lag angående vården af enskildes Skyddaskogar. 

 skogar har, enligt livad kommittén anfört, kommittén utgått från den 

 allmänna uppfattning, att enligt rådande förställningssätt skogsägaren 

 bör hafva Irihet att tillgodogöra sig det befintliga skogskapitalet utan 

 hänsyn till uthållig afkastning, l)lott med den inskränkning att skogens 

 föryngring icke äfventyras. Där emellertid i följd af särskilda natur- 

 förhållanden skogsföryngringen vore förenad med synnerliga svårigheter, 

 Som stegrades i den mån de uppväxande plantorna saknade skydd af 

 äldre skog, vore en efter rationella grunder ordnad afverkniug det enda 

 medlet att bibehålla skogsmarkens reproduktionsförmåga. Det kunde 

 enligt kommitténs åsikt ej betviflas, att staten ägde rätt och plikt att 

 i sådana låll ingripa tor att förhindra, att betydande områden förvandlades 

 till skoglösa ödemarker, utan möjlighet att återvinnas lör landets pro- 

 duktion. Sådana förhallanden, yttrar kommittén vidare, råda i vårt land 

 särskildt i närheten af fjällen. lUglesnas där befintliga skogar i någon 

 h()grc grad, så furstöras de yngre plantorna af tjällvindar, och marken 

 undergår vanligen därjämte en försumpning, som gör den otjänlig till 

 skogslxird. T f(')ljd liiiraf flyttar sig då barrskogsgränsen allt lägre 

 ned på tjällsidorua. l'a sätt kommittén omtörmält i sammanhang med 

 redogörelsen f('>r skogarnas tillstånd, åtnjuter en stor del af landets 

 fjällområde i gällande lagstiftning och i statens skogsinnehaf ett nöj- 

 aktigt skydd mot denna fara. Inom -lämtlands län är den däremot 



