Kungl. Ma):ts Nåd. Fro))osifion \:o ftl. IQl 



gärder lor flygsandens dämpande oeli laltets vidniaktliållaude, som 

 kunde erfordras. Vidare vore genom siirskilda nådiga bref lurGskrifter 

 lämnade angående vissa, enskilde tilllioriga ilygsandsCält med därä 

 växande skog, såsom genom nådiga, brelVen den 27 juli 1<S60 odi den 

 6 mars 1(S()3 angående ilygsandslalt i Halland. Ofvervakandet däraf, 

 att. de lor enskilda iiygsandslalt meddelade föreskrifter beliörigcn 

 iakttoges, ålåge enligt gällande instruktion för skogsstaten af den 

 29 novend)er 1889 vederbtirande revirlÖrvaltarc. 



Slutligen har styrelsen anmärkt, att kommittén ieke anlurt Jiagot 

 skäl för bclKiUigheten af lagstiftningens ingripande till skydd för liyg- 

 sandsfält i vidare mån, än som förut funnes stadgadt, och ej heller an- 

 tydt, i livilket afseende sjöfart och fiske genom lagförslaget skulle kunna 

 hafva gagn. 



Då, på sätt jag förut erinrat, nu ifrågavarande förslag den 1 

 november 1901 af mig frandades till Kungl. Maj:ts priifning, anförde 

 jag, blaiid annat, att jag i likhet med domäiistyrelsen ansåge, att, då 

 kommittén icke antydt, i hvilket afseende sjöfart och fiske skulle kunna 

 skyddas eller befrämjas genom de i iV)rslaget ifrågasatta bestiimmelser, 

 dessa ord borde ur förslaget utgå. Däremot syntes förslaget lämpligen 

 böra afse äfven sådana skogar, hvilkas bestånd erfordrades till skydd 

 uiot Hygsandialt; och höll jag före, att den af kommittén i 1 § före- 

 slagna inskränkning i dispositionsrätten öfver fjällskogar borde, till 

 förhindrande af kalhuggning af skogar i närheten af Hygsandsfält, ut- 

 sträckas till jämväl detta senare slag af skogar, hvarjämte jag, på 

 sätt d(unänstyrelsen liemställt, ansåg att i 1 § borde iuf<)ras en före- 

 skrift, att Kungl. Maj:ts befallningshafvande ägde, innan Kungl. 3Iaj:t 

 i ärendet beslutat, meddela intei-imistiskt förbud mot afverkuing till 

 afsalu utan föregående ntsyning. liestäminelserna i 3 § af komuiitténs 

 fiirslag, hvilka s^Mits mig vara dels otydliga, dels ofullständiga, ansåg 

 jag böra omarbetas till hufvudsaklig öfverensstämmelse med motsva- 

 rande stadga nden i 7 och 8 §§ i lagen angående vården af enskildes 

 skogar, hvarjämte bestämmelserna i 9 — 12 §§ i sistnämnda lag syntes 

 börji i tillämpliga delar jämväl här införas. 



Med anledning af livad Kungl. Majits befallningshafvande i Hal- 

 lands län i sitt utlåtande (UVer konimittéijs förevarande förslag anlört 

 därom, att de angående Hygsaudsfiilteu i nämnda län nu gällande 

 bestämmelser visat sig vara för därvarande skogar fullt tillfredsstäUande, 

 fann jag det böra medgifvas, att dessa bestämmelser skulle fortfarande 

 gälla, intill dess annorlunda kunde varda forordnadt. 



