118 Kungl. Maj:f^ Nåd. Proposition N:o 46. 



länsstyrelser, då den af kommittén föreslagna afgifteu möjligen kunde 

 blifva väl kännbar för mindre sågverksägare eller idkare af trämassetill- 

 verkning i mindre skala, satt i fråga, om ej åtminstone till en början af- 

 giften borde nedsättas till hälften, hvarjämte de två sistnämnda länsstyrel- 

 serna ansett, att skogsvårdsafgifterna inom deras län borde användas till 

 aflöning åt den under skogsvårdsstyrelseu ställda personal, hvilken under 

 förutsättning, att en dimensionslag i dessa län infördes, tinge till ålig- 

 gande dels att förrätta nödiga utsyningar och lämna biträde vid skogs- 

 skötseln, dels ock att undervisa landets befolkning i rationell och prak- 

 tisk skogsvård. Västernorrlands länsstyrelse anmärker därjämte, att 

 föreskrift i lagförelaget saknades, huru det skulle förfaras med export- 

 afgifterna för virke, som erhållits ur råvara från de uärgränsaude 

 länen, eller för sådana sågade trävaror, som hämtats från andra orter, 

 äfvensom huru borde förfaras, då i Västernorrlands län afverkadt virke 

 förädlades i Västerbottens län och därifrån exporterades. 



Göteborgs och Bohus länsstyrelse har beträffande afgifternas för- 

 delning uttalat sig för arealen såsom delningsgrund, enär i sådant fall 

 äfven sådana län, från hvilka exporten vore ringa, kunde erhålla ett 

 verksamt bidrag till främjande af sin skogsvård, hvilket vore enligt 

 länsstyrelsens mening desto mera önskvärdt, som behof af bidrag till 

 skogsodlingsarbeten vore större i ett skogfattigt län än i andra, där 

 skogstillgången vore riklig. Länsstyrelsen framhåller tillika, att kom- 

 mitténs utredning om afgifternas fördelning på länen dessutom ej 

 vore sådan, att den kunde anses som en fullt tillförlitlig grund för 

 denna fördelning. 



Utom förenämnda länsstyrelser har äfven Skaraborgs länsstyrelse 

 uttalat sig för skogsvårdsafgiftens utgående, ehuru under en annan form. 

 Det berättigade i grundsatsen, att den, som afverkade skog, borde vid- 

 kännas särskild afgift för tillvägabringande af medel, erforderliga för 

 skogsåterväxts främjande, vore ostridigt, men däraf följde ej, enligt 

 länsstyrelsens åsikt, att just trävaruexporten skulle betungas. Skogs- 

 afverkningen voi;e väl en nödig förutsättning för exportrörelsen, men 

 denna vore likväl en själfständig verksamhet för sig, som icke ens i det 

 fall, att afverkningar bedrefves af samma rättssubjekt, kunde anses 

 därmed i alla delar sammanfalla. Med hänsyn härtill och under förut- 

 sättning att de för berörda särdeles behjärtansvärda ändamål erforder- 

 liga medel icke kunde genom direkt statsanslag erhållas, utan måste 

 genom särskild beskatlning uttagas, ifrågasätter samma länsstyrelse, 

 huruvida ej den erforderliga afgifren borde utgå för all verklig inkomst 

 af skogsaf verkning utöfver liusbehof å egen eller annans mark, etter 



