122 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 4 fl. 



kunna anses lämna en tillräckligt pålitlig upplysning om den proportion, 

 hvari de olika länen bidroge till rikets utförsel af skogsprodukter. 



Det anförda ådagalade emellertid, att vissa svårigheter mötte för 

 nämnda fördelning; och då, på sätt kommittén anmärkt, det förhållande, 

 hvari de olika länen bidroge till trävaruexporten, i framtiden antagli- 

 gen komme att undergå växlingar, och det i anledning häraf varit 

 nödigt införa bestämmelse i lagen därom, att detta förhållande skulle 

 af Knngl. Maj:t fastställas att gälla för fem år i sänder, syntes för 

 denna sistnämnda åtgärds underlättande vara önskvärdt, att trävaru- 

 exportörerna för hvart femte år till vederbörande länsstyrelser inkom me 

 med uppgift om beloppet af det virke, de utförde, och de orter, från 

 h vilka detta virke härstammade. Styrelsen ansåge därför, att föreskrift 

 borde i lagen införas om skyldighet för hvarje trä\'aruexport()r i berörda 

 afseende. 



Det hade anmärkts, att föreskrift borde meddelas, huru ifråga om 

 skogsvårdsafgifts erläggande borde förfaras i sådant fall, att virke, af- 

 verkadt i Västernorrlands län, fördes till \"ästerbottens län och därifrån 

 skeppades. Anmärkningen afsåge synbarligen det förhållande, att vid 

 ett i Västerbottens län beläget större sågverk sågades och skeppades 

 ej obetydlig mängd virke, hvartill råämnet hämtats från A"ästernorrlands 

 län, och att detta virke därigenom skulle undgå exportafgift. En dylik 

 oegeutlighet, som ju möjligen kunde förekomma äfven å andra orter, 

 syntes emellertid kunna förekommas, om till den föreslagna föreskriften 

 om skyldighet för trävaruexportör att ingifva uppgift i angifvet syfte, 

 gjordes det tillägg, att den, som från län, å hvilket lagen ägde till- 

 lämpuing, hämtade virke till export eller tUl varutillverkning för ex- 

 port från hamn eller järnvägsstation, belägen i län, som icke hörde till 

 lagens tillämpningsområde, skulle vara skyldig ingifva uppgift å virket 

 till liinsstvrelsen i det län, hvarifrån virket hiimtats. 



Vidkommande slutligen bestämmelserna i 4 och 5 §§ af lagftir- 

 slaget, delade styrelsen kommitténs uppfattning, att skogsvårdsafgift icke 

 borde erläggas för de trävaror, som utfördes från Gotlands, Västerbot- 

 tens och Norrbottens län, där särskilda skogslagar vore gällande, därvid 

 emellertid vore att erinra, att undantaget äfven borde gälla Särna socken 

 i Kopparbergs län, i hvilket afseende § 4 syntes böra ändras. Likaså 

 biträdde styrelsen kommitténs förslag, att exportören borde erhålla re- 

 stitution i fråga om de afgifter, som erlagts för skogsprodukter, bevis- 

 ligen härstammande från ort, for hvilken lagen icke gällde. Bevisnin- 

 gen i detta fall ansåge styrelsen böra anses nöjaktig, då saken genom 

 utdrag ur exportörens räkenskaper eller böcker styrktes. 



