134 Kungl. Maj:ts NM. Proposition N.o 46. 



s3-nirigsafgiften böra minskas till hälften. Det kunde ju synas billigt, 

 att denna afgift helt och hållet borttoges. Men då däraf skulle kunna 

 dragas den slutsats, att sådan skog finge utan all kontiMll afverkas, 

 hvilköt, efter hvad erfarenheten visat, skulle medföra missbruk förutom 

 många svårigheter för kontrollen öfver den öfriga afverkningen inom 

 lappmarkerna, ansåge styrelsen utsyningsafgifternas borttagande för 

 dylikt virke icke kunna tillrådas. 



P^nligt hvad jag inhämtat, haf\a ifrågavarande utsyningsafgälder 

 för år 1901 uppgått till 150,050 kronor, således till afsevärdt högre 

 belopp än under de närmast löregående åren. För år 1902 hafva så 

 fullständiga uppgifter om afgifternas belopp ännu icke inkomuut, att 

 någon tillförlitlig beräkning däröfver hunnit uppgöras. 



På grund af hvad i ärendet förekommit, anser jag, att kommitténs 

 förevarande fiirslag bör med de af domänstyrelsen tillstyrkta ändringar 

 vinna Kungl. Maj:ts godkännande, men torde med utfärdande af för- 

 ordning i ämnet lämpligen kunna anstå, till dess Riksdagen uttalat 

 sig angående de författuingsförslag i afseende å den enskilda skogs- 

 vården, som Kungl. Maj:t kan komma att vid nu pågående riksmöte 

 för Riksdagen framlägga; och anhåller jag fördenskull att först fram- 

 deles, sedan detta skett, få framlägga förslag till förordning i ämnet 

 till Kungl. Majrts pröfning. 



Hvad slutligen angår kommitténs förslag till lay angående ändrinij 

 af 2, 76 och 78 §§ af Kungl. 3faj:ts förnyade nådiga stadgar om skiftes- 

 verket den 9 november 1806, så vidt detta förslag äunn tillhör jord- 

 bruksdepartementets handläggning, äfveiisom förslaget till lag angående 

 allmänningsskogars bildande^ har kommittén vid framläggande af dessa 

 förslag framhållit, att lagstiftningen rörande enskildes skogar icke borde 

 vidare ingripa i den enskilde ägarens förvaltning af skogen, än det all- 

 männa tänkesättet kunde anses godkänna, men att dessa betänkligheter 

 icke gällde skog såsom samfälld egendom för flera eller färre delägare, 

 i hvilket fall principiella hinder ej borde möta att medgifva ett flertal 

 af dem att vidtaga ett för framtiden bindande förfogande, hvarigenom 

 samfälligheten förblefve orubbad samt under offentlig kontroll sköttes 

 på ett för alla delägarne betryggande sätt. Att bereda möjlighet härför 

 vore enligt kommitténs mening så mycket önskligarc, som erfarenheten 

 ådagalagt, att efter skogarnes skiftande skogssköflingeu i mänga delar 

 af landet blifvit större än förut, och att en ändamålsenlig skogshus- 

 hållning däraf försvårades. Att på de små och oformliga skogslotter, 

 hvilka till f<">]jd af skiften understundom tillfölle hvarje delägare, införa 



