142 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 46. 



Denna skogstyp har ock på senaste tiden tillvunnit sig mycken 

 uppmärksamhet. Lundström, Tolf och Nilsson hafva visat, att det före- 

 trädesvis är hvitmossa och i öfrigt björnmossor och andra mossor, som 

 här mer eller mindre förekomma eller äro utmärkande för typen. Men 

 på grund af att, såsom Nilsson säger, »knappast några bevisande detalj- 

 undersökningar angående försumpningen hittills blifvit offentliggjorda i 

 vårt land», vet man i själfva verket ytterst litet om, i hvad mån själfva 

 orsaken till försumpningen ligger hos mossarna, eller om ej deras upp- 

 trädande till väsentlig del är följden af de förändringar, som under 

 vissa förhållanden försiggår särskildt i marken. 



Under sådana förhållanden erfordras det naturligtvis, att fenomenet 

 skall vara ytterst enkelt och markeradt i sitt framträdande, om det skall 

 kunna säkert och praktiskt definieras. Men så är ej förhållandet. Ofta 

 förekommer nämligen, att hvitmossan uppträder i enstaka tufvor i för 

 öfrigt växtlig skog, eller att hvit- och björnmossor härska kring käll- 

 drag, i smärre sänkor, i mosskanterna eller å andra liknande ställen, 

 utan att skogen såsom sådan kan sägas vara försumpad. Orimligt vore 

 ju att, blott därför att vissa fläckar eller mindre områden lida af för- 

 sumpning, hela skogen komme utom lagen, men så kommer det nog 

 ändå i själfva verket att tillgå. Ty säkert är, att försumpningsfläckarna af 

 en hel del personer tagas till förevändning för radikal afverkuing å kring- 

 liggande skog, om blott triikonjunkturen är god. Att sedan, när afverk- 

 ningen väl skett och försumpningen förvärrats, söka tillämpa lagens 

 påföljd inom de vida och öde norrländska skogslanden, det låter sig 

 knappast tänka. 



Mången gång inträffar ock, att försumpning af skilda orsaker, 

 såsom uppdämning, förändring af vattendragens lopp, särskildt å flacka 

 marker inträder, utan att någon afsevärd eller stark mossbildning för- 

 märkes. I sådant fall är ej heller den ifrågasatta ordalydelsen lämplig. 



Vidare uppträder försumpning i många stadier eller öfvergångs- 

 former, hvilkas föryngringshindrande eller icke föryngringshind rande 

 egenskaper ej utan fackmäns undersökning torde kunna bedomas. Miss- 

 förstånd och förvecklingar kunna härigenom uppstå, om afgörandet lägges 

 i skogsägarens hand. 



Under alla dessa skiftande förhållanden och med den ofullständiga 

 kännedom vi dessutom ha om försumpningsprocessen, torde det öfver- 

 hufvudtaget icke vara möjligt att gifva någon fulU tillfredsstiillande, i 

 det öfvervägande antalet fall användbar, enkel och tydlig definition om 

 saken. 



Det kan ju invändas, att, då en del af nu befintliga mossar eller 



