Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 40. 143 



myrar enligt sakkunnigas uppgift uppstått genom försumpning af skog, 

 man ej Ijör lata det ga sa långt med dv börjande försumpningssymptomen, 

 att nya mossar bildas. Man bör t\ärtoni, sägos det, för att i tid före- 

 komma detta, släppa lös afverkningen. 



Häremot iir dock att anmärka för det första., att försumpningen i 

 stort sedt ingalunda går med den iltågsfart, som num af en eller annan 

 spridd iakttagelse velat sluta. Kännedomen om våra torfmossar och 

 deras utvecklingsskeden gifver vid handen, att det ej är med decennier 

 utan med årtusenden, man här har att- räkna, ((iunnar Andersson). 

 För (let andra är man ingalunda på det klara med, att det är någon 

 riktig och rationell metod att utan vidare borttaga skogen å degene- 

 rerad eller fiirsumpad mark och öfverlämna åt naturen att ombesörja 

 resten. Tvärtom kan man på goda grunder göra gällande, att så ej 

 är fallet. 



Genom Nilssons undersökningar i Norrbotten är nämligen utrönt: 



att försumpning kan uppkomma direkt från »bränner» (afbrända 

 skogar = trädlösa marker), hvilken iakttagelse är grundad på de talrika 

 förekomster af kol, som påträÖ'ats omedelbart under hvitmossetäcket, 



att, hvad särskildt beträffar bränner inom grantrakter, en del af 

 dem, ymnigt beväxta som de ofta äro af hvit- och björnmossor, alldeles 

 sakna skogsplantor eller endast hafva enstaka sådana och med all tyd- 

 lighet komma direkt att utveckla sig till försumpad, impedimentartad 

 mark, 



att brännorua i bättre lägen utveckla sig till björkskogar, samt 

 att grauskogen där i vanliga fall först efter 200 å 300 år kan återtaga 

 herraväldet. Nilsson har därjämte genom iakttagelser äfven på Hallands 

 rymarker visat, att försumpningen icke är bunden vid skog. På dessa 

 rymarker förekommer å vissa ställen försumpning och där har iakttagits, 

 att hvitmossetäcket befunnits växa på ett af Ijuugrötter m. m. bildadt 

 torflager af samma beskatienhet, som är utmärkande för vanlig, icke 

 försumpad skoglös rymark. Af tyska och holländska författare (Grisebach 

 och Borgman) anses de i nordvästra Tyskland och i Holland befintliga, 

 vidsträckta mossarna till större delen hafva uppkommit genom för- 

 sumpning af skoglösa ljungnuxi;ker. Nilsson antager, att så äfven är 

 iallet, åtminstone delvis, med mossorna på våra r^nnarker. 



Dessa iakttagelser ådagalägga, dels att träden i och för sig ej äro 

 orsaken till försumpning, dels ock att degenererad eller försumpad mark 

 ingalunda allenast genom skogsträdens undanrödjande kan omföras till 



