Kungl. Maj.-ts Nåd. Proposition N:o 48. 7 



sag(l;i liingd från Rtorändan, minst 59 centimeter, i fall sparren är bilad 

 till skarp kant, men eljest minst (y2 centimeter, samt i förhållande där- 

 efter, om längden iir mindre. Påföljden af öfverlrädelse af nämnda 

 förbud är, att virket tages i beslag och dömos förbriitet. Ifrågavarande 

 förbud gäller dock ej sågning och användning af undermåligt virke till 

 husbehof. Enligt förordningen äger nämligen hemmansiigare eller äbo 

 fri rätt att af hemmanets skog, till (»nndgäiigligt hnsbehol', låta vid 

 gården såga och aiiviinda undermåligt virke. Därjämte äro från berörda 

 f(>rbud medgiina två undantag, då inidcrmäligt virke må, efter därtill 

 i vederbörlig ordning erhållet tillstand, afverkas för skeppning eller 

 sågning. Dessa undantag afse de fall, att skog finnes vara af be- 

 skafTeidiet, att för dess ordentliga skiitsel oeh vård fordras afverkning 

 af sådant virke, eller ock att dylik afverkning är nödvändig ftir skogs- 

 marks uppodling till åker och äng. I förra fallet har skogsägaren att 

 anmäla sig hos vederbörande revirförvaltare, hvilken efter undersilkning 

 af skogen äger meddela det sökta tillståndet. Begäres- sådan lorrätt- 

 ning före den 1 juni, skall, där så ske kan och skogsägaren det äskar, 

 undersökningen och ntstämplingen företagas i sammanhang med de 

 ntsyningsförriittningar å kronans skogar, som under året förekomma. 



I 1'råga om rätt att i beslag taga virke, som bör anses fiirbrutet, 

 är i förordningen stadgadt, att sådan rätt tillkommer allmän åklagare, 

 tjänstemän oeh betjäute vid skogsstateii samt tullstatens tjänstemän, 

 desse sistnämnde inom hamn- och lastageplats. 



Den af Kungl. Maj:t år 1896 tillsatta skogskommitté har beträffande 

 nu ifrågavarande förordning anfört följande. 



Kommittén ausåge visserligen denna förordning föga iignad att 

 befordra en rationell skogsskötsel. Men då förordningen tillkommit efter 

 upprepade framställningar från de båda länens landsting, samt deusannna, 

 eldigt livad kommittén vid sina resor inhämtat, fortfarande oudattades 

 med förtroende af befolkningens flertal, syntes det kommittén icke 

 br>ra ifrågasättas att annat än efter behöriga framställningar från dessa 

 orter utbyta den för dem nu gällande lag emot en på helt andra grunder 

 byggd lagstiftning. Dessutom syntes ännu en tid samfärdsel och industri 

 komma att i dessa landsändar kvarstå vid den mindre utvecklade stånd- 

 punkt, som vållade, att hufvudsakligen blott timmerdugliga träd kunde 

 med fiirdel uttagas ur skogarne. Så liinge detta förliållande fort- 

 foi-e, kunde måliända fördelarne af en dimensionslag anses öfverväga 

 de ölägenheter, den medförde. Kommittén höllc däremot för sannolikt, 

 att vid stigande ekonomisk utveckling i allmänhet och särskildt då 

 hittade kommunikationer komme att inom de två nordligaste länen 



