Kungl. Maj.t.t Nåd. Proposition N:o 48. 13 



ägaren i alltfT)!- stort l.)eroende af skogstjänstemänuens individuella åsik- 

 ter om griiuderna for en god ekngshushållning, dels e_j lämnade till- 

 räcklig garanti för att ingifna ansr)l<ningar om utsyningar inom lämp- 

 lig tid blefve föremal för handliiggning, att lagens effektivitet vid 

 gränstrakterna vore jiroblematisk, att tilläggsbestämmelser i och för 

 kontrollen erfordrades äfven annorstädes, synnerligast vid de under 

 senaste tid i rätt stort antal tillkomna smärre sågarna, samt att den 

 föreslagna lagen skulle väsentligen hämma uppkomsten i länet af pappers- 

 masseindnstrien. 



Sedan landstinget vid uyssnämnda sammanträde utsett särskilde 

 kommitterade för afgifvande till 1901 års sammanträde af fullständigt 

 yttrande i frågan, har landstinget i sitt vid sistnämnda sammanträde 

 afgifna utlåtande anfört följande. 



Med den atVattning, som lagförslagets § 1 erhålUt, ss^ntes ej kunna 

 förnekas, att lagens bestämmelser kunde sä tolkas, att ett förbud satts 

 för all försäljning af undermåligt virke, som under sin transport 

 från skogen till förbrukningsorten konnne i beröring med någon af de 

 uti ifrågavarande lagrum omförmälda transportleder eller industriella 

 inriittningar. Ett sådant f<irbud mot frirsäljuing af undermåligt virke 

 drabbade helt naturligt äfven fiirbndcuiugcn inom orten, hvilket för den 

 ej skogsägaude delen af länets befolkning måste innebära ett svårt onus. 



Men ej endast den enskilde individen skulle, om ett sådant för- 

 säljningsförbud lastsloges, blifva oskäligt betungad. Afven det allmänna 

 skulle få vidkännas de menliga följderna af detsamma. Sålunda skulle 

 anskaffande af virke för kyrkor, skolor, sjukhus eller andra dyhka offent- 

 liga byggnader omöjliggöras eller högst väsentligt försvåras. Afven f(»r 

 statens behof afsedt virke, såsom telegrafstolpar, stängselslanor och dylikt, 

 som mången gång, för att ej säga i de flesta fall, för närvarande upp- 

 handlades af enskilda personer, skulle ej alltid utan extra kostnader 

 kunna, anskaffas. Att en sådan, af lagens ordalydelse dock betingad, 

 tolkning skulle verka hämmande på länets utveckling, låge för öppen 

 dag, om det å andra, sidan ej heller kunde f(')rnekas, att den afverkning, 

 som för fyllande af den ej skogsägande allmänhetens inom länet hus- 

 behof verkställdes, i enskilda fall utfördes på ett sätt, som ingalunda 

 kunde sägas motsvara fordringarna på en god skogshush;"dlning. Siirskildt 

 syntes detta vara fallet vid af\'erkning af barrved för afsalu. ^len dessa 

 enskilda fall, då en misshushållning kunde sägas äga rum, blefve med 

 liiinsyn till hela den skogsareal, för hvilken lagen vore afsedd att gälla, 

 utan betydelse. Då nu dessutom fallet syntes vara, att snart sagdt hvarje 

 ägare af en mindre såg, med de bestämmelser, som lagen nu innehölle. 



