14 Kungl. Maj. is Nåd. Proposition N:o 48. 



blefve lagbrytare, då väl ingen sågägare kunde fritaga sig från att till 

 närmare eller fjärmare boende hafva föryttrat ett eller annat lass bräder, 

 sågade af imdermåligt virke, så låga äfven nti denna omständighet ett 

 särdeles talande bevis för, att lagens föreskrifter ej motsvarade de for- 

 dringar, som jDå desamma måste ställas, för att de skulle blifva möjliga 

 att efterlefva. 



Synnerligast vid gränstrakterna mot Norrbotten vore det ingalunda 

 ovanligt och för öfrigt på grund af läget en helt naturlig sak, att en 

 försäljning af trävaror mellan de båda länens invånare ägde rum. Äfven 

 i detta fall syntes det ej kunna undgås, att då och då undermåligt virke 

 vore föremål för affär. Men om det blefve en öfverträdelse af lagen 

 att föryttra dylikt virke inom länet, så måste detta blifva i ännu högre 

 grfid fallet, om försäljningen skedde till utom länet boende j^ersoner 

 och såhmda en export från länet blefve affärstransaktionens omedelbara 

 följd. Då för Västerbottens och Norrbottens län samma skogslag vore 

 gällande, ville det emellertid synas, som om do lämpligen skulle kunna 

 sammanslås till ett område i afseende på förbrukningen till husbehof af 

 undermåligt virke och sålunda ett utbyte länen emellan af dylikt virke 

 i lagen tillstädjas. 



Genom landstingets förslag skulle en väsentlig utvidning af skogs- 

 ägarens rätt att utan jägmiistares utstämpliug tillgodogöra sig under- 

 måligt virke från sin skog åstadkommas. Detta vore mycket viktigt, 

 isynnerhet därför att de undertr3'ckta träden, som genom dimensions- 

 lagen blefve besparade och som otvifvelaktigt vore till stort men för 

 skogstillväxten, förefunnes i så riklig mängd, att de i vanliga fall icke 

 på långt när kunde till husbehof å hvarje hemman för sig tillgodo- 

 göras. Då landstinget önskade, att detta förslag måtte vinna Kungl. 

 Majits och Riksdagens godkännande, funne landstinget det vara angeläget 

 att tillse, att också den kontroll, som föresloges till förhindrande af 

 missbruk af den utvidgade rätten, måtte blifva så eff"ektiv som möj- 

 ligt. En bestämmelse, så beskaff"ad, att vederbörande, som luide att verk- 

 ställa beslag, i hvarje fall när han anträffade ett parti undermåligt wke 

 å plats, där det kunde beslagtagas, först måste, innan han gjorde be- 

 slaget, skaff'a sig imderrättelse om det ändamål, för hvilket virket blifvit 

 afverkadt, syntes landstinget snarare locka till missbruk än förhindra 

 sådant. Virkesägaren kunde ju alltid försöka sig på en export på olaga 

 väg, ty om hans vara blefve beslagtagen, kunde han alltid föregifva, 

 att den vore afsedd till försäljning inom orten. Risken med ett försök 

 vore så godt som ingen. I och för sig vida verksammare och dess- 

 utom för vederbörande revirförvaltare vida lättare att utöfva blefve 



