16 Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 48. 



naderna för utsyningen, som utginge efter på fiirrättn ingen använd tid, 

 komme dessutom att för skogsägaren blifva större än virkets värde och 

 detta i desto större mån, ju färre och sålunda på skogsområdet mera 

 spridda de torra träden vore. Af dessa skäl ansåge landstiuget, att torra 

 triid ej borde falla under lagens föreskrifter. 



JBeträffande sättet för bestämmande af den dimension, som borde 

 sättas såsom gräns mellan undermåligt och fuUmåligt virke, hade olika 

 åsikter ofta yppat sig. Några förmenade nämligen, att denna dimen- 

 sion borde bestämmas till en viss så kallad brösthöjdsdiameter, ett 

 mått, taget 1,5 meter från trädets rot, hvarigeuom lagens tillämpning 

 skulle betydligt underlättas och äfven forstligt sedt stora fördelar vara 

 att vinna. Andra åter hölle före, att, i likhet med hvad föreliggande 

 lagförslag stadgade, måttet borde tagas på en höjd från roten, som 

 motsvarade en ordinär stocklängd. Äfven inom landstinget hade denna 

 fråga behandlats, men hade landstingets flertal ej funnit skäl att föreslå 

 ändrade bestämmelser rörande dimensionen, utan tillstyrkte, att de 

 bestämmelser, som vore intagna i § 2 mom. 1 af lagförslaget, måtte 

 oförändrade bibehållas. Som motiv härför ville landstinget anföra, att 

 många träd, som hölle 26 centimeter 1,5 meter från storändan — den 

 dimension, som framhållits såsom en mot lagförslagets, 21 centimeter 4,7 5 

 meter från storändan, svarande brösthöjdsdiameter — ej uppnådde mer 

 än 19 centimeter på 4,7 5 meters höjd, att sådana träd ofta vore mycket 

 växtkraftiga, att kontrollen skulle försvåras synnerligast för furuvirke, 

 som måste barkas, och att en f(')rändring af måttbestämmelsen skulle 

 utöfva inflytande på redan ingångna aftal om afverkningsrätt, af hvilka 

 många innehöUe det stadgande, att »all fullmålig skog» försålts. 



Därest det framställda förslaget om sådant tillägg till § 1, att 

 kontrollen öfver lagen utsträcktes till flottlederna, vunne afseende, 

 måste följden af en sådan bestämmelse blifva den, att i lagförslagets 

 § 3 tillägg skulle göras af innehåll, att ägare af skog, som ville med 

 allmän flottning framföra undermåligt virke, för sådant ändamål borde 

 anmäla sig hos vederbörande revirförvaltare för erhållande af den ut- 

 syning, hvartill skogens beskaffenhet kunde gifva anledning. 



Enligt § 3 mom. 1 hade skogsägare, som önskade utsyning 

 af undermåligt virke, att anmäla sig hos vederbörande revirförvaltare, 

 hvilken det ålåge att verkställa den undersökning af skogen, som af 

 omständigheterna påkallades. Här vore sålunda fastslaget, att det vore 

 revirförvaltaren och ingen annan tjänsteman, som ägde att handlägga 

 dylika förrättningar. På sådant sätt handhades emellertid ej lagen i 

 praktiken. I stället för att den enskilde skogsägaren enligt lagens be- 



