Kumjl. Maj.fs Nåd. Proposition N:o 48. 19 



fall (lirckl IVirdcl iippstode fVir andrii skogöiigare, som linge disponera 

 on större del af Ktatstiäiiet.i^mäniiens tid. Emot detta förslag hade 

 liufvudsakligon inväudts, att dess antagande skulle iiiiidiära ett otilllH>r- 

 ligt gyiuiaiide af bolagen, livarjänito förslagets motståndare velat hålla 

 före, att den föreslagna kf)ntrollen al' revirförvaltaren komnie att taga 

 lika lång tid i anspråk, som om förrättningarna af honom direkt nt- 

 iordes. Det borde dessntom, ansåge motståndarne till ett dylikt för- 

 slag, tillkomma staten att direkt sörja för, att erforderligt antal kompe- 

 tente tjänstemän 1'iiniios att tillgå för lagens tillämpning. 



Ett tredje förslag, som framställts för afhjälpande af nu ifråga- 

 varande missförhållande, ginge därpå ut, att alla förrättningar enligt 

 denna lag skulle verkställas ])å revirförvaltarens ansvar, men att, då 

 han ej kunde personligen handlägga samtliga förrättningar, det fort- 

 farande erfordrades, att till hans disposition stodc ett tillräckligt antal 

 tjänstebiträden, hvilka under haos ledning och kontroll utförde de före- 

 kommande utsyningarna. Desse tjänstemän måste anställas och aflönas 

 af staten samt finnas till det antal, att berättigade kraf kunde tillfreds- 

 ställas inom rimlig lid. Detta förslag hade vunnit landstingets god- 

 kännande. 



Enligt f()reskrift i § ."i mom. 1 skulle revirförvaltaren verkställa 

 den undersökning af skogen, som af omständigheterna ])åkallades. På 

 grund af denna bestämmelse lämnades det helt och hållet i föi-rättnings- 

 manneus skiin att reglera imdersökningens omfång, och för skogsäga- 

 ren funnes föga utsigt till framgång i händelse af besvär öfver en en- 

 ligt hans förmenande knapphändig syneförättning. Då skogsägaren 

 dock vore den, som finge betala undersökningen i förhållande till den 

 tid, som för densamma åtginge, syntes det äfven vara billigt, att han 

 linge bestämma, hvilka kostnader han önskade nedlägga på undersök- 

 ningen, d. v. s. på vården om sin skog, och sålunda äfven bestämma, 

 undersökningens omfång. 



Förut hade anmärkts, att ansökningar, som till vederbörande 

 revirf('")rvaltar(' ingifvits före den 1 juni, ofta ej behandlats förr än 

 under påföljande år eller så sent under året, att olägenheter däraf för- 

 sports. Denna tid — före den 1 juni — funnes visserligen angifven 

 för ansökningars aflämnandc, men ej såsom en fastslagen ansöknings- 

 tid. Det hette niimligen i skogskommitténs förslag: »Varder sådan för- 

 rättning begärd före den 1 juni, skall, där så ske kan och skogsäga- 

 ren det äskar., undersökningen oeh utstämplingen företagas / sammanhang 

 med öfriga utsyningsförrättningar, som inom reviret under året före- 

 komma». Uti nu gällande förordning af den 19 mars 1888 användes 



