28 Kungl. Moj:ts Nåd. Proposition N:o 48. 



undermåligt virke, under föregifvande att detsamma icke vore afsedt 

 till lastning och skeppning utan för Imsbehof. I anseende till det i 

 förordningen förekommande uttrycket »vid lastageplats till inlastning 

 uppläggas" kunde gent emot virkesägarens bestridande svåi'ligen åstad- 

 kommas bevisning, att timret vore för lastning upplagdt, förr än denna 

 tagit sin början, i hvilket fall det vanligen vore för sent att verkställa 

 beslag å det med annat virke merendels då hopblandade timret. Långa 

 uppskof, innan virket kunde dömas förbrutet, vore ock en följd af 

 nämnda svårighet vid bevisföringen; och då det under tiden ställde sig 

 allt för dyrt att anordna en oaflåtlig bevakning, kunde virket undan- 

 skaffas på ett eller annat sätt, så att tull betjäningens uppmärksamhet 

 afleddes, hvarefter det slutligen skeppades. Med hänsyn till detta för- 

 hållande hade Norrbottens läns landsting uteslutit orden »till inlastning», 

 och ville styrelsen på grund af det anförda för sin del tillstyrka bifall 

 till livad landstinget härutinnan hemställt. 



Med afseende å torra träd hade båda landstingen ansett, att för- 

 ordningens föreskrifter icke borde gälla. Då emellertid förbrukningen 

 inom örten af undermåligt virke vore fri och denna frihet liksom liittills 

 i första rummet begagnades för att tillgodogöra skadade eller torra träd, 

 syntes dessa senare hufvudsakligen tagas i anspråk för fyllande af 

 bränsle och bygguadsvirke i orten. Att däremot för sågning eller 

 export afverka i skogarne merendels glest förekommande torra träd af 

 så små dimensioner, hvarom här vore fråga, syntes under vanliga för- 

 hållanden ej äga rum. Däremot kunde en dylik användning framkallas, 

 när skog å större trakter skadades af eld eller af annan anledning. Men 

 under sådana förhållanden vore det af betydelse, att den del af den yngre 

 skogen, som kimde fortväxa, icke afverkades utan kvarlämnades till 

 fröträd och skydd för uppväxande plantor, livilket väl ej kunde på- 

 räknas komma att ske utan genom utsyning. Många öfvergångsformer 

 funnes mellan livad i dagligt tal kallades »friskt trädt^ och )itorrt trädii, 

 hvilkas hänförande till det ena eller andra begreppet blefve beroende 

 af afverkarens subjektiva uppfattning, hvarigenoni förvecklingar vid 

 lagens tillämpning kunde uppstå. Det skulle ock mången gång kunna 

 befaras, att eld blefve anlagd i ungskogar i syfte att därigenom bereda 

 fri tillgång till undermåliga träd. Med hänsyn till det anförda ansåge 

 styrelsen landstingens förslag härutinnan icke böra vinna afseende. 



Ej heller syntes det styrelsen vara behöfligt, att, på sätt Väster- 

 bottens läns landsting ifrågasatt, särskild bestämmelse i förordningen 

 infördes därom, att dess föreskrifter ej gällde virke, afsedt för eget eller 

 annans husbehof. På sätt förut vore nämudt, v(U-e nämligen enligt för- 



