78 



Nakkebenets Grunddel lidt smallere. Længden af øvre og nedre 

 Kindtænders Række6V2"^'^, Hovedskallens Længde 26^/o, Under- 

 kjæbens Længde 16V2- 



Kan let forvexles med Syd-Markmusen. Forskjellen i Øre 

 og Næseben er den sikreste. 



Almindelig over hele Landet, ogsaa paa Bornholm, vist vort 

 almindeligste Pattedyr. Findes paa mange Slags Land, særlig 

 almindelig paa Enge, ogsaa paa Marker og i unge Træplant- 

 ninger, hvor den ofte røber sin Tilstedeværelse ved at gnave 

 Barken af det nederste af Stammen af ganske unge Træer 

 eller helt at gjennemgnave og fælde dem. I uhyre Mængde 

 findes dens Knogler i Gylp af Ugler, Musevaager, Taarnfalke, 

 Rørhøge og flere andre Fugle, ogsaa talrig i Gjødning af Ræve 

 og andre Rovdyr. Vidt udbredt til alle Sider for Danmark. 



Arvicola ratticeps, en meget nær Slægtning af A. arvalis og A. agre- 

 stis, kunde maaske findes levende i Landet; saa godt som sikkert har den 

 været her nærmest Istiden. Den lever endnu i Nord-Tyskland og i Sverig- 

 Norge, dog ikke mere i det sydligste Sverig; som jordfunden kjendes 

 den fra Skaane og England og langt ned i Tyskland. I Ydre ligner den 

 A. agrestis saa meget, at den let kan forvexles; den er gjennemgaaende 

 lidt større og lidt mere langhalet. Mellemste øvre Kindtand har kun 4 

 Slynger, som hos A. arvalis. Dens bedste Kjendetegn, baade overfor A. 

 arvalis og A. agrestis, er, at forreste nedre Kindtand kun har 7 Slynger, 

 af hvilke de to forreste ikke ere helt skilte, og Slyngerne ere saaledes 

 formede, at der paa Tandens Yderside kun er 3 skarpe Kanter, medens 

 der paa Indersiden er 5; hos Rødmusen, der ogsaa har 7 Slynger, findes 

 der dog paa Ydersiden 4 og paa Indersiden 5 Kanter ligesom hos A. 

 arvalis og A. agrestis sædvanlig. 



Ligeledes er der stor Sandsynlighed for, at Lemming og Halsbaand- 

 Lemming, Myodes lemmus og M. to rqvatus, have levet i Danmark 

 nærmest efter Istiden. Begge Arter have omkring Istiden været at finde 

 langt mod Syd ned i Europa, og i Vest havde de bredt sig til England, 

 og for Tiden lever Lemmingen Nord og Nordøst for os i Sverig-Norge, 

 Rusland og Sibirien, Halsbaand-Lemmingen Nordøst for os i Rusland 

 og Sibirien. Det er de Medlemmer af Markmusenes Gruppe, der mest 

 have indrettet sig paa at leve i kolde og øde Egne. De ere klædte i 

 tættere Pels end andre; Halen er bleven ganske kort; Øret er hos M. 

 lemmus blevet ganske lille, hos M. torqvatus er det forsvundet, alt af 

 Mangel paa Brug af Hensyn til Kulden; Haandens Kløer ere blevne 

 svære Gravekløer, fordi de maa bruges i haard frossen Jord; Tygge- 

 musklerne have maattet øves mere end ellers og have fremkaldt ual- 

 mindelig stærke Kamme paa Hovedskallen og svære Kindtænder. Hos 

 M. lemmus ere Kindtænderne især voxede i Brede; men paa Grund af 

 Omgivelsernes Modstand ere de hindrede i at brede sig frit, og de mest 



