109 



svage; Lemmerne i det hele blive ret korte. Som hos mange 

 andre Pattedyr, der ere vante til at dykke ned og op, faar 

 Hovedet en ejendommelig fladtrykt Form, sikkert fremkaldt af 

 Vandets Tryk, særlig paafaldende for Hjernekassens Vedkom- 

 mende. Det ydre Øre bliver lille. Varbørsterne, der skulle 

 kunne bruges ogsaa under Vand, ægges af Vandets Modstand 

 til Væxt og blive ualmindelig stive. 



Vore 5 Sæler, fra Istid og senere, fordele sig paa Slæg- 

 terne Hvalros, Trichechus, af Øresælernes Familie, 

 Otariidæ, og Sæl ogGraasæl, PhocaogHalichoerus, 

 af Sæl-Familien, Phocidæ. Som Vanddyr ere Sælerne om- 

 formede ganske anderledes gjennemgribende, end Odderen er 

 det, og deres Oprindelse, som deres Udformning er en anden. 

 Medens Odderen klart nok stammer fra ægte Maare, have 

 Sælerne sikkert deres Udspring fra oprindelige Medlemmer af 

 Hunde-Bjørne-Gruppen. Deres vigtigste Redskab til Bevægelse 

 er ikke Halen, der netop svinder ind af Mangel paa Brug, 

 men Lemmerne. Baglemmerne ere lagte bagud langs Bække- 

 net og Halen, i en Stilling, hvori de tilsidst ere fæstnede, saa 

 at de ikke mere kunne føres frem; Fødderne ere tilsammen 

 brugte som en Slags Halefinne, der svinges til Siderne, med 

 lidt drejende Bevægelser; Foden er derved bleven stor, vifte- 

 formet, med bred Svømmehud; 1ste og 5te Taa, der mest ud- 

 sættes for Vandets Tryk, faa en ualmindelig Længde og Svær- 

 hed; Trædepuderne ere forsvundne; Hæl-Leddet bliver meget 

 frit bevægeligt og omformes næsten til Kugle-Led. Forlemmet 

 har fra første Færd ogsaa været brugt, nærmest som en Vinge 

 til Flugt gjennem Vandet; dets Forrand er derfor særlig paa- 

 virket af Vandets Modstand; 1ste Finger er bleven ualmindelig 

 svær, Spolebenet ligeledes; men Forlemmets senere Skjebne 

 er forskjellig i Sælernes forskjellige Grupper. Medens Odde- 

 ren bringer sin Fangst paa Land for dér at æde den, ere Sæ- 

 lerne blevne saa udelukkende Vanddyr, at de ogsaa i Vandet 

 æde deres Bytte; men tygge det i Vandet kunne de ikke ret 

 godt, fordi de, som de fleste Pattedyr, ikke ere vante til at 

 tygge med lukket Mund; de opgive derfor Tygningen og sluge 

 Byttet mere eller mindre helt. Følgen er for Kindtændernes 

 Vedkommende, at de bageste af dem vanslægte af Mangel paa 

 Brug og faa lignende simple Former som de forreste. Næse- 

 musklerne øves i at lukke Næseborene og faa Evne dertil. 

 Øjnene blive store, som ellers hos Natdyr, vistnok fordi de 

 bruges i Halvmørket dybt nede i Vandet, og de sammen- 

 trykke Rummet mellem Øjehulerne. Det ydre Øre vantrives 

 af Mangel paa Brug og forsvinder, og den ydre Øre-Aabning 

 kan lukkes af Muskler. Overlæbens Varbørster faa som hos 



