121 



saa lang som Kroppen. Varbørsterne stærke. Oversiden mest 

 rustrød; Dækhaarene ved Grunden hvidlige, ellers sorte med lang 

 rødgul Spids, nogle igjen i den yderste Spids sorte, andre næsten 

 helt sorte, kun med en smal 

 gul Ring under Spidsen; 

 Bundhaarene ved Grunden 

 graa, ellers rødlige. Under- 

 siden hvid eller hvidlig eller 

 tildels graa eller sort. Ørets 

 Bagside sort. Forsiden af 



Underarm og Haand sort, " 



,. , j C' -j c t? j Fig- 52. Ræv. Nedre Rovtand (a) og 



ligeledes Forsiden af Foden. ^ „ , i^ a . a iu\ ^^ u ■ 

 ^ øvre forreste Knudetand (b), begge høj- 



Halen oftest ved Grunden ^e. Naturlig Størrelse, 



rødlig, ellers gullig hvid, sort- 

 pudret, med hvid Spids. Mange Farve-Ændringer kunne desuden 

 findes, med forskjellige mørke Tegninger, ogsaa helt sorte. For- 

 tænderne ret spinkle; Hjørnetænderne lange, men tynde; For- 

 kindtænderne lidt spredt stillede; Rovtænderne forholdsvis svage, 

 de skjærende Kamme lave; de ydre Spidser (4de og 5te) paa øvre 

 forreste Knudetand lave. Hovedskallens Pande flad, Udvæxten 

 over Øjehulen ikke oppustet; Trommebenet stort. Længden af 

 øvre Tandrad 83 mm^ af nedre Tandrad 82, af nedre Rovtand I5I/3, 

 Hovedskallens Længde 150, Underkjæbens Længde 118. 



Ræven har i Skelettet stor Lighed med smaa tamme Hunde; 

 de sikreste Kj endemærker for den ere Tandsættets Svaghed, 

 den flade Panele og Trommebenets Størrelse; den tamme Hund 

 stemmer væsenlig med Ulven. 



Den er udbredt over hele Danmark, ogsaa paa Bornholm, 

 og den finder sig tilrette paa alle Slags Land. Den kjendes fra 

 vor Ældre Stenalder; i den Tids Kjøkkenmøddinger findes dens 

 Knogler jevnlig. Den er vidt udbredt til alle Sider for Landet. 



Fjeldræven, Canis lagopus, der jevnlig bringes til Danmark i 

 Fangenskab, er ofte brudt ud af Fængsel og har vist sig her og der i Lan- 

 det; saa godt som altid har Historien kunnet oplyses. Om en Fjeldræv, 

 der blev dræbt ved Thisted i Foraaret 1 879, mentes det, at den sandsynlig 

 var kommen til Landet over Isen fra Sverig eller Norge i den foregaaende 

 Vinter, der havde været streng; men ogsaa dette Tilfælde har vist sig 

 at være mere end tvivlsomt; der var i 1876 af Kammerherre Oppen 

 Schilden udsat 7 Fjeldræve paa Livø i Limfjorden, men lidt efter lidt 



