153 



faa og ret lave. Panden mellem Øjehulerne ret smal. Ben- 

 Ganens Bagrand tværgaaende og støttet af Plovskjærbenet. 

 Trommebenets ydre Øregang lang og knæformet bøjet. Under- 

 kjæbens Bagrand og Underrand udbredt og udtunget i store, 

 tynde, bladformede Flige. Længden af øvre Tandrad hos gammel 

 og midaldrende 72 og en/o ™"^, af nedre Tandrad 59 og 53, 

 Hovedskallens Længde 220 og 194, Underkjæbens Længde 136 

 og 118. 



Egenhederne i Gane, Øregang og Underkjæbe gjøre strax 

 Svartsiden kjendelig overfor alle vore andre Sæler. I Ydre kan 

 den gamle Han paa Grund af sin Farve heller ikke forvexles 

 med nogen anden Art; men ogsaa Hunnen og unge Dyr ere 

 i deres mere eller mindre lyse, uplettede eller plettede Dragt 

 afvigende fra de to andre mørkere Arter med den mere fint 

 marmorerede Tegning. 



I Nutiden kommer den kun som en meget sjelden Gjæst 

 til os; det synes at være sket i Vinteren 1902 — 03, samme Aar 

 som den i Mængde fra Ishavet vandrede ned langs Norges Kyst. 

 Enkelte Fund af dens Knogler foreligge hos os fra uvis For- 

 tid. Fra Ældre og Yngre Stenalders Kjøkkenmøddinger haves 

 mærkeligt nok flere Fund, båade fra Jylland, Sjælland og Born- 

 holm. Arten er ellers højnordisk. 



Graasæl- Slægten (Halichoems). 

 I Ydre i alt væsenligt som Phoca; kun Snuden 

 noget længere. Tandsættet væsenlig som hos Phoca; 

 Kindtænderne afvige ved at have høj enspidset, nær- 

 mest kegleformet Krone, uden eller med kun svage 

 Randtakker, og de fleste Kindtænder have mere eller 

 mindre enkelt Rod, idet de to Rødder smelte sammen; 

 bageste Kindtand er tverodet. Forholdsvis ofte findes 

 en 6te Kindtand. Hovedskallen som hos Phoca, dog 

 mere langstrakt, og Næsehulen med Alderen betydelig 

 opsvulmet, saa at Hovedskallens Næse-Aabning gaber 

 vidt fortil. 



