158 



Tyggemusklerne og har iøjnefaldende paavirket de Knogler, 

 paa hvilke den udspringer og fæster sig; Tindingmusklen er 

 bleven svag og har indskrænket sin Indflydelse paa Hoved- 

 skallen. Lugtesandsen er stærkt udviklet, Sibenet er blevet 

 mægtigt. Øjehulen er dækket af Ben-Tag og bagtil omsluttet 

 af en Benbro, der gaar fra Pandeben til Kindben; o. s. v. 



Til Hjortenes Underfamilie, Cervini, høre Slægterne 

 Cervus, Alces og Rangifer, til Oxernes Underfamilie, Bo- 

 vi ni, høre Ovibos og Bos. De to Underfamilier staa hinanden saa 

 nær, at det er vanskeligt nok at finde gjennemgribende Mærker, 

 der skille dem. Cervinerne ere de oprindeligste. For de danske 

 Slægters Vedkommende viser det sig først og fremmest i, at 

 de have lavkronede Kindtænder, medens vore Boviners Kind- 

 tænder ere stærkt højkronede, saa at det varer længe, inden 

 hele Kronen er skudt frem af Tandgruben, og Krone og Rod 

 gaa mere jevnt over i hinanden. Ellers ere Skjelnemærkerne 

 kun at finde i saadanne Smaating som mere eller mindre spinkel 

 Bygning, mindre eller større Brede af Leddene, særlig Albue- 

 leddet og Finger- og Taaled, Tilstedeværelse eller Mangel af 

 en Fure paa Bagsiden af „Kanonbenene", de sammensmeltede 

 3dje og 4de Mellemhaands- eller Mellemfodsben. Endelig er 

 der Forskjellen i Hornene, der dog for Hjortenes Vedkom- 

 mende saa godt som udelukkende ere at finde hos Hannerne. 

 Hornenes første Oprindelse skyldes sikkert Hannernes Vane 

 at bruge Panden til Stød i Kamp med Medbejlere; Pandens 

 Hud og Knogler ere derved pirrede til Væxt, der har givet 

 sig Udtryk i Fremkomsten af smaa Forhøjninger paa de mest 

 udsatte Steder; i overskydende Kraft ere de voxede videre 

 frem og udformede som Horn paa forskjellig Maade, og til- 

 sidst ere de nedarvede til Hunnerne, om end oftest i svagere 

 Skikkelse. Hos Cervinerne ere Hornene blevne grenede Ud- 

 væxter fra Pandebenene, fra første Færd, under Fremvæxten, 

 klædte med almindelig Hud; men Huden visner og afskrælles, 

 undtagen fra Hornets allernederste Del, Rosenstokken, saa at 

 den nøgne Knogle staar tilbage; men ogsaa Knoglen visner 

 tilsidst og fældes, for igjen at voxe frem, fra Arret, dækket af 

 Hud, hvorefter hele Dannelsen gjentages, og det aarlig. Hos 

 Bovinerne er Hornet blevet en ugrenet Udvæxt fra Pande- 

 benet, klædt med forhornet Hud, og det fældes ikke. 



Vore 4 Arter af Slægten Cervus, Raadyr, Krondyr, 

 Daadyr og Kæmpehjort, C. capreolus, C. elaphus, 

 C. dama, C. giganteus, høre til Slægtens øverste Arter, 

 hver af dem særlig udformet i sin Retning, Raadyret mindst 

 paafaldende. Uddøde, mindre højtstaaende Arter af Slægten 

 have været Grundlag for Slægterne Alces og Rangifer, mere 

 eller mindre umiddelbart. 



