184 



en stor hvidlig Plet midt paa Ryggen; Haand og Fod hvide. 

 Hornets Farve graalig. Hos Hunnen er Hornet meget spink- 

 lere end hos Hannen. Længden af øvre Kindtænders Række 

 hos Han og Hun 140 og 129mm^ af nedre Kindtænders Række 

 136 og 130, Hovedskallens Længde 470 og 420, Underkjæbens 

 Længde 385 og 339. Hornenes Spændvidde hos Han og Hun 

 naar op til omkring 690 og 530. 



Fra alle de andre Medlemmer af Hjorte-Oxe-Familien, der 

 have levet i Europa, er Moskusoxen strax kjendelig paa sin 

 ualmindelig tykke Pels; blandt sine nærmere Slægtninge af 

 Oxe-Underfamilien er det kun den, der har saa kort Hale, at 

 den tilsyneladende mangler. Hornene minde i deres Stilling 

 og Drejning noget om Faaret; men de afvige blandt andet ved 

 ikke at være skrueformet snoede og ved at være glatte. 



Om den har levet i Danmark, er tvivlsomt; men nogen- 

 lunde f Nærheden maa den have været. Det eneste Fund, 

 der kjendes herfra, er en Hjernekasse fra en Mergelgrav ved 

 Bannebjerg i Nord-Sjælland, skuret og glattet ganske som en 

 Rullesten; den kan være medført at Isen ret langvejsfra. 

 Arten har omkring Istiden levet vidt udbredt over Mellem- 

 Europa og Sibirien; men i hele den Gamle Verden er den 

 uddød før historisk Tid. Endnu lever den i det nordligste 

 Nord-Amerika med Nord- og Øst-Grønland. 



Faar og Ged, Ovis aries og Capra hircus, ere som Husdyr 

 indførte i Danmark i Yngre Stenalder. Begge Arter ere oprindelig 

 Bjergdyr og have som vilde ikke været at finde hos os. Faaret blev i 

 Yngre Stenalder holdt almindelig; i Kjøkkenmøddinger fra den Tid ere 

 dets Knogler talrige, og et almindelig kjendt Redskab fra samme Tid er 

 Prenen, tildannet af nedre Ende af Faarets Mellemfodsben, ofte at finde 

 blandt Gravgods. Geden var i Stenalderen meget faatallig; dens Knog- 

 ler ere kun fundne i en enkelt Kjøkkenmødding (paa Langeland), og 

 kun en enkelt Pren foreligger tildannet af dens Mellemfod. I Jernalde- 

 ren vare begge Arter almindelige, som det sees af Fund i Affaldsdynger; 

 Faare-Knogler findes ogsaa ofte i Jernalderens Grave, enten i brændt 

 Tilstand i Urner sammen med brændte Menneskeben, eller i ubrændt 

 Tilstand, stammende fra Fødevarer, der have været nedsatte i Graven 

 hos den døde. Senere i Tiden have begge Arter stadig været her, 

 Faaret vist altid som den talrigste, og deres Knogler findes i Tørve- 

 moser og alle mulige andre Steder. Stenalderens Faar var lille og spin- 

 kelt og var, i hvert Fald tildels, af den „gedehornede" Race, O. aries 

 palustris, der ogsaa fandtes i Schweiz i Stenalderen, og som endnu lever 

 her og der, at kjende paa de smaa, kun svagt buede og nærmest op- 

 rette, kun svagt udadheldende, noget sammentrykte Horn. I Jernalde- 



