205 



Phocæna en ret oprindelig, alsidig udviklet Slægt blandt Del- 

 finerne med de korte Hoveder. 



Vore tre nulevende Slægter af Næbhvalernes Familie, Mes- 

 oplodon, Hyperoodon og Physeter, hver med én Art, 

 M. bidens, Næbhval, H. rostratus, Døgling, P. ma- 

 crocephalus. Kaskelot, have det tilfælles, at deres Tand- 

 sæt er vanslægtet mere end hos nogen af vore Delphinider. 

 Hos dem alle ere Overkjæbens Tænder helt eller saa godt 

 som helt forsvundne; kun som smaa Vantrivninger, mere eller 

 mindre skjulte i Huden, kunne nogle af dem findes; i Under- 

 kjæben ere Tænderne tilstede som veludviklede, dog uden 

 Emaille, hos Physeter; men hos Mesoplodon findes kun en 

 enkelt nedre Tand, stor, med sammentrykt Krone, udformet 

 som en Slags Hjørnetand; og hos Hyperoodon findes ogsaa 

 kun en enkelt nedre Tand, af omtrent sædvanlig Kegleform. 

 Hos vor uddøde tertiære Slægt Hoplocetus, der er en nær 

 Slægtning af Physeter, er Tandsættet derimod slet ikke van- 

 slægtet, forholdsvis; den har en lang Række veludviklede Tæn- 

 der med emailleklædt Krone baade i Over- og Underkjæbe; 

 endda i Mellemkjæben sidde nogle veludviklede Tænder. Tand- 

 sættets Vantrivning er ikke noget Mærke paa særligt Slægt- 

 skab mellem Mesoplodon og Hyperoodon paa den ene Side og 

 Physeter paa den anden; det er en Egenskab, der er naaet ad 

 forskjellige Veje; paa begge Sider findes oprindelige Slægter med 

 veludviklet Tandsæt; ogsaa blandt Delphinider er der frem- 

 staaet mere eller mindre tandløse Former i forskjellige Grupper. 



Mesoplodon og Hyperoodon ere væsenligst de oprindeligste 

 overfor Physeter. De have beholdt Tandhvalernes oprindelige 

 lange smalle Ansigt; Fedtpuden foran Næsen er forholdsvis 

 lille og har ikke frembragt de uhyre Forandringer som hos 

 Physeter. Som Svømmere synes de derimod at være højere 

 udviklede; deres Ryg- og Halemuskler ere uhyre og fremkalde 

 ualmindelig høje Torntappe paa Hvirvlerne; Halen synes at 

 være bleven saa overmægtig og eneraadende for Bevægelserne, 

 at Lufferne ikke bruges ret meget og blive forholdsvis smaa. 

 Hver af Slægterne har faaet sine Egenheder som Følge af, at 

 de bære Hovedet frem gjennem Vandet med ualmindelig Kraft. 

 Mesoplodon har ikke faaet Ansigtets Form saa meget ændret, 

 som Hyperoodon har det; men de forreste af Ansigtets Knogler 

 have faaet en egen Fasthed; Mellemkjæbe, Overkjæbe og Plov- 

 skjærben smelte indbyrdes fast sammen, og med dem forenes 

 Næsens ellers bruskede Midtplade, der med Alderen forbener; 

 tilsammen danne de en stenhaard Knoglemasse. Hos Hype- 

 roodon har hvert Overkjæbeben paa sin Overside frembragt 

 en pukkelformet Længdekam, der med Alderen svulmer op til 

 en uhyre Størrelse, mere og mere ægget af Vandets Modstand. 



