212 



Gabet stort; Overansigtet ret bredt, fladt, ikke buet 

 ivejret; Underkjæben ret stærkt buet ud til Siderne, 

 med kun lidt opstaaende Læberande. Dobbelt Næse- 

 bor, liggende langt tilbage, dog noget foran Øjet. 

 Strubens og Brystets Hud med talrige tætstillede 

 Længdefolder. Rygfinne tilstede, vexlende i Størrelse. 

 Luffen forholdsvis kort, smal, spids, glatrandet. Hale- 

 finnen glatrandet. Ingen Tænder undtagen hos Foste- 

 ret. Korte, brede Barder. Hovedskallen meget stor, 

 især paa Grund af Kjæbernes Forlængelse. Mellem- 

 kjæbe og Overkjæbe ikke buede ivejret, tilsammen 

 dannende et bredt Laag over Gabet; Mellemkjæben 

 smal; Overkjæben bred i hele sin Udstrækning, særlig 

 bagest, hvor den støder til det brede Pandeben, som 

 den ikke overvoxer. Næsehulen lille, mindre end 

 hos Balæna og længere skudt tilbage i Forhold til 

 Øjehulerne, bagest dækket af ret smaa, smalle Næse- 

 ben. Øjet skudt langt ud til Siden, dækket af en 

 mægtig Udvæxt fra Pandebenet. Kindbuen svag, men 

 ikke splintformet. Tindingbenet med Ledfladen for 

 Underkjæben skudt frem i en stor klumpformet Ud- 

 væxt. Underkjæben lang og tynd forholdsvis. 



Af de to Arter af Slægten, der hidtil ere sete hos os, er 

 Vaagehvalen den oprindeligste, hvad der viser sig i dens 

 ringe Størrelse og dens forholdsvis korte Form. Finhvalen 

 er en af Slægtens største og mest langstrakte Arter. Vaage- 

 hval og Finhval ere i det hele kun i Smaating forskjellige. 



Oversigt over de danske Arter af Finhval-Slægten (Balænoptera). 



I. Lille, forholdsvis kort. Barderne hvide. Luffens Yderside 



sort med bredt hvidt Tværbaand. 



Vaagehval (Balænoptera rostrata). 

 IL Stor, langstrakt. Barderne mest sorte eller blaalige, kun de 



forreste i højre Kjæbe hvide. Luffens Yderside sort. 



Finhval (Balænoptera musculus). 



