220 



Tandhvaler kun gjenfindes hos Narhval, Spækhugger og 

 Kaskelot. 



I Maj 1903 er den set ved Helsingør og Kolding. Tid- 

 ligere har den vist sig dybt inde i Østersøen. En Ringhvirvel 

 er funden i Kjøkkenmøddingen ved Mejlgaard fra Ældre Sten- 

 alder. Arten er højnordisk og strejfer sjelden mod Syd saa 

 langt som til vore Farvande. 



Fig. 97. Hvidfisk. Hovedskal. 



En Slægtning af Hvidfisken er Narhvalen, Monodon mono- 

 ceros, ogsaa en højnordisk Art, der dog kunde ventes at vise sig hos 

 os som sjelden Gjæst; den har i hvert Fald en enkelt Gang vist sig saa 

 langt mod Syd som ved Elben. Ligesom Hvidfisken mangler den Ryg- 

 finne og har afrundede Luffer. Men Tandsættet er højst ejendommeligt; 

 tilsyneladende findes hos Hannen sædvanlig kun en eneste Tand, i 

 venstre Overkjæbe en lang, lige fremadrettet, spiralfuret Stødtand, der 

 hos det voxne Dyr rager indtil omkring 8 Fod (2500 mm) frem fra 

 Kjæben. Hunnen er tilsyneladende tandløs. Hos Hannen findes dog 

 skjult i højre Overkjæbe en lille vantreven Stødtand; hos Hunnen 

 findes det samme i begge Kjæber. Sjelden findes hos Hannen baade 

 højre og venstre Stødtand veludviklede. Farven over det meste af Lege- 

 met er hvidlig med mørke Pletter, mere eller mindre sammenflydende. 



Hvidnæse- Slægten (Lagenorhynchus) . 

 Legemet langstrakt. Hovedet ret langstrakt. Gabet 

 ret langt. Tydeligt „Næb", ret skarpt afsat fra „Pan- 

 den", der rejser sig pudeformet foran Næseboret. 



