1900. No. 4. OM INDICANURI. 13 
vandigt udtrek af nyre, lever og muskler, naar kun vaedskens reaktion 
var alkalisk. Ogsaa Weyl! fremstillede indol af fibrin uden anvendelse af 
pancreas. Talrige senere undersogelser? paa dette omraade viser, at indol 
saa godt som uden undtagelse forekommer blandt spaltningsprodukterne 
ved æggehvidens forraadnelse. 
Indolets forekomst i tarmkanalen blev, som allerede nævnt, paavist af 
Radziejewski. Fornyet undersøgelse af faeces blev foretaget af Brieger3, 
som fandt ringe mængde indol; det lykkedes ham ikke at fremstille det 
i substans, til trods for at han benyttede 50 kg. fæces. I tarmindholdet fra 
pludselig døde mennesker fandt han betydelige mængder indol, ligesom 
han ogsaa paaviste det i hundefæces. Tappeiner* konstaterede indol i 
tarmkanalen hos ko og hest. 
Spørgsmaalet, om der ogsaa udenfor tarnien kan foregaa en spaltning 
af organæggehvide med dannelse af indol, har ligeledes været diskuteret. 
Saadan dannelse er absolut sikkert konstateret ved putride sygdomspro- 
cesser, saaledes har f. ex. Ortwezler® fundet indol i stinkende pus fra em- 
pyem og pyopneumothorax. 
Paa basis af urinundersøgelser, som senere nærmere skal omtales, op- 
stillede Brieger® en gruppe sygdomme under navn af »Faülnisskrankheiten«, 
hvortil han regnede endel infektionssygdomme som difteri, erysipelas, mange 
tilfælde af pyæmi samt delvis ogsaa scarlatina. Han antager, at der under 
disse sygdomme opstaar »kleinste necrosen« ved bakteriernes invasion i 
vævene, hvilket giver anledning til øget udskillelse af æggehvidens aroma- 
tiske forraadnelsesprodukter gjennem urinen. 
Senator” anfører som resultat af sine undersøgelser over indican- 
udskillelsen, at en øget mængde i første række er knyttet til inanitions og 
consumptionstilstande. I den omstændighed, at der findes indican i urinen 
hos hungrende dyr, saa Salkowski* et væsentligt argument for den an- 
1 Weyl: Failniss von Fibrin, Amyloid und Leim, Zeitschr. f. physiol. Chemie, Bd 1, 
1877—78, S. 339. 
2 Se Salkowski: Zur Kenntniss der Eiweissfåulniss I. Ueber die Bildung des Indols und 
Skatols. Zeitschr, f. physiol. Chemie, Bd. 8, 1883—84, s. 448. 
3 Brieger: Ueber die flüchtigen Bestandtheile der menschlichen Excremente, Berichte d. 
deutschen chem. Gesellschaft, Bd. 10, 1877, s. 1029. 
4 Tappeiner: Untersuchungen über die Eiweissfäulniss im Darmkanale der Pflanzenfresser 
Zeitschr. f. Biologie, Bd. 20, 1884, s. 222. 
5 Ortweiler: Ueber die Physiologische und Pathologische Bedeutung des Harnindicans. 
Dissertation. Würzburg, 1885 s. 36. 
i Brieger: Einige Beziehungen der Fäulnissprodukte zu Krankheiten. Zeitschr, f. klin. 
Medicin Bd 3 1881 s, 489. 
Senator: Ueber Indican und Kalkausscheidung in Krankheiten, Centralblatt für d. med. 
Wissenschaften, 1877, s. 371. 
Salkowski: Ueber die Quelle des Indicans im Harn der Fleischfresser. Berichte d. 
deutschen chem, Gesellschaft, Bd. 9, 1876, s. 140, 
= 
œ 
Indol i 
tarmindhold. 
Indol af 
organ- 
æggehvide. 
Putride syg- 
domme, 
«Fäulniss- 
krankheiten». 
Inanitions og 
consump- 
tions- 
tilstande. 
