1900. No. 4. OM INDICANURI. 23 
Jertid ikke er nogen oplesning af rent indigoblaat, sammenlignedes med 
en oplosning af planteindigo. 
Vierordt! har angivet spektrofotometrisk methode til bestemmelse af 
indigomængden i urin. Denne fremgangsmaade blev forbedret af Fr, 
Müller?, som extraherede det udskilte indigo med chloroform og udførte 
bestemmelsen i chloroformextractet. 
Endelig har Keilmann? som maal for indicanmængden benyttet an- 
tallet af de draaber chlorkalkopløsning, som skal til for først at frembringe 
maximum af blaafarvning og dernæst affarve det dannede indigoblaat. 
Han gjør ikke krav paa, at methoden skal ansees som kvantitativ; men 
han anser den brugbar i praktisk øiemed. Den samme fremgangsmaade 
er tidligere prøvet af Zenrichsen*, som imidlertid fandt methoden fuld- 
stændig ubrugbar. Dels bevirkede saltsyretilsætningen alene en saa intens 
farvning, at indicanreaktionen efter tilsætning af chlorkalk dækkedes, dels 
fremkom der efter chlorkalktilsætningen de forskjelligste farvenuancer, 
hvilket gjorde det umuligt at afgjøre, hvorvidt en af- eller tiltagen af 
farveintensiteten fandt sted. 
Egne undersøgelser. 
Ved mine egne undersøgelser over indicanuri har jeg foretaget kvan- 
titative bestemmelser ad titrimetrisk vei, idet urinens hele indicanmængde 
overføres til indigo efter den af Odermayer® angivne fremgangsmaade. 
Det extraherede indigo overføres videre til indigosulfosyre og titreres med 
overmangansurt kalium. 
Bestemmelserne blev udførte paa følgende maade: 
1. Urinen fældes med 20°/o’s opløsning af blysukker og filtreres 
gjennem tørt filter. 
2. Det klare filtrat blandes i skilletragt med lige volumdele Oder- 
mayers reagens. 
3. Blandingen rystes saa ofte med chloroform, indtil chloroform- 
extractet viser sig farveløst. Extracterne samles i en liden glaskolbe. 
I Vierordt: Physiologische Spectralanalysen, Zeitschr, f. Biologie. Bd. 10, 1874, s. 27—41 
og Bd. 11, 1875, s. 187—195. 
2 Fr. Müller: Ueber Indican-Ausscheidung durch den Harn bei Inanition. Mitthei- 
lungen aus d, med. Klinik zu Wiirzburg, Bd, 2, 1886, s. 344. 
3 Keilmann: Beobachtungen über die diagnostische Verwerthbarkeit der Indicanurie. 
St. Petersburger med. Wochenschrift. Jahrg. 18, 1893, No, 15, s. 135. 
4 Henrichsen: Beitrag zur Kenntniss von der Wirkung der Abführmittel Dissertation. 
Kiel 1884, s. 47. 
5 Ses, 20, 
