28 EYVIN WANG. M.-N Kl. 
I et lige stort kvantum af den vandige oplesning fandtes imidlertid 
indigomængden ved titrering kun at vere 0.00288. gr. 
Samme undersogelse af alkoholextractet fra menneskeurin gav lignende 
resultat: 
Aethersvovlsyremængden svarede til 0.0168 gr. BaSO, eller 0.00944 gr. 
indigo, medens indigomængden ved titrering kun viste sig at være 0.0076 gr. 
I begge tilfælde indeholdt alkoholextracterne altsaa langt mere æther- 
svovlsyre end, hvad der svarede til den tilstedeværende mængde indigo. 
Synthetisk fremstilling af indoxylsvovlsurt kalium af phenyl-o-carbon- 
syre og pyrosvovlsurt kalium efter 7%esen! har jeg ogsaa forsøgt uden 
dog at komme til noget positivt resultat. 
Da jeg saaledes ikke kunde erholde den rene substans, maatte jeg 
anvende det indicanrige urinextract til kontrolanalyser, og disse viste, hvad 
der vil fremgaa af følgende, god overensstemmelse: 
I. 50 ccm. «extract» blev tørret paa vandbad og opløst i 250 ccm. 
vand; der fandtes ved titrering 7.5 mg. indigo. 
Den samme mængde »extract« opløstes i 250 ccm. ##dicanfri urin 
og der paavistes 7.4 mg. indigo. 
II. Indigogehalten i normal urin og det indicanholdige extract be- 
stemtes hver for sig: 
I 250 ccm. urin paavistes 3.52 mg. indigo. 
= 050 3 »extracte ROS dn 
I en blanding af 150 ccm. af ovennævnte urin og 100 ccm. »extract« 
fandtes 3.24 mg. indigo, medens den beregnede mængde udgjorde 
3.17 mg. 
Disse forsog sammenholdte med de tidligere nævnte parallelanalyser 
gav mig anledning til at anse methoden for fuldt paalidelig. Fortsatte 
undersøgelser viste mig imidlertid, at dette ikke altid var tilfældet. 
For at opnaa nøiagtige resultater er det nemlig absolut nødvendigt, 
at der ikke gaar urinbestanddele over i chloroformen, hvilke er opleselige 
i eller indgaar forbindelse med koncentreret svovlsyre og saaledes virker 
forstyrrende paa titreringen med kaliumpermanganat. 
Ved at udføre sammenlignende titrimetriske og kolorimetriske bestem- 
melser fandt jeg nu, at den vandige opløsning af indigosulfosyre frem- 
stillet af urinen for det første ikke havde samme farvenuance, som den 
der var fremstillet af ren indigotin, dernæst fandt jeg ved titrering af 
urinindigo, der havde samme farveintensitet som en opløsning af indigotin,” 
! Thesen: Ueber Phenylglycin und Phenylglycinorthocarbonsäure und deren Verhalten im 
Thierkörper Zeitschr, f. physiol. Chemie, Bd. 23, 1897, s. 24. 
